Loading AI tools
З Вікіпедії, вільної енциклопедії
Архітектура Албанії знаходиться під впливом Іллірійської, Грецької, Римської, Османської та Італійської архітектури, зберігаючи при цьому різні Албанські особливості, такі як Албанський будинок. Від античності до сучасності, міста Албанії розвивалися всередині замку, включаючи житлові будинки, релігійні та комерційні структури, з постійним перепроектуванням міських площ і еволюцією методів будівництва.
Початок архітектури в Албанії датується серединою Неоліту, з відкриття доісторичних помешкань в Дунавеці та Малику. Вони були побудовані на дерев'яних платформах, які спиралися на кілки, встромлені вертикально в ґрунт. Доісторичні помешкання в Албанії поділяються на три типи: будинки укладені або повністю на землі, або на половину під землею, а також будинки над землею.
З V століття до н. е., римські колонії Аполлонія та Диррахій процвітали, в той же час з'явилися іллірійські міста, такі як Білліс, Амантія та Дімалі. Вони були побудовані на вершині найвищих пагорбів та оточені сильно укріпленими стінами. Було також побудовано соціальні структури: Колізей Дуррес, Храм Аполлона, Бутринт, а також різні набережні, театри, стадіони.
Між I—V століттями н. е., стіни Дурресу біли укріплені трьома захисними шарами. Був побудований іподром. Санітарні системи були вдосконалені. У той же час до храму Аполлона були додані бібліотека та Одеон. Період також зазначає будівництво термальних ванн, які були соціально значущими, адже служили як місце збору.
Однією з ранніх християнських структур є Базиліка. Найбільша з них в Албанії це Бутринт, розташований в південно-східній частині стародавнього міста.
У Середньовіччі, різноманітність архітектурних стилів розроблялися у вигляді житла, інженерних споруд, оборони. Тим не менш, деякі спадкові історичні споруди були пошкоджені в результаті вторгнення Османських сил.
У XV столітті особливу увагу було приділено захисним спорудам, таким як замки Девол, Бутринт і Шкодер. Більше реконструкцій відбулося в стратегічних точках, таких як замки Ельбасана, През, Тепелена і Вльора, причому останній був найважливіший на узбережжі.
У XVIII—XIX століттях, великі сім'ї такі як, Ахмет Курт Паша і Алі Паш Тепелена реконструювали кілька укріплень, такі як замок Шкодер та Берат. Важливо відзначити, що Алі Паш Тепелена приступив до кампанії для головних замків по всьому Епіру.
У період Середньовіччя мечеті в Албанії можна розділити на дві категорії: ті що перекриті куполом, та ті що перекриті дахом. Останні були прийняті після Османського нашестя, шляхом перетворення церков Шкодер, Брет, Ельбасан і Канина. Наприклад, мечеть побудована Мустафою Паші Бушаті в Шкодері нагадує типову Стамбульську мечеть.
З іншого боку, християнські релігійні структури успадкували багато рис від своїх попередників палеохристиян. Між XVI—XIX століттями, ряд невеликих християнських структур з простим оформленням було побудовано як базиліки. Наприклад: монастир Арденіца та церква Святого Миколи у Воскопої. Остання є однією з найцінніших пам'яток в Албанії. Її внутрішні стіни покриті картинами відомих художників Девіда Селеіка та братів Констянтина та Атанашеса Зографів.
У XVIII столітті, силует міста в Албанії став включати в себе місця поклоніння та вежу з годинником. Вони, разом з іншими соціальними структурами, такими як термальні ванни та фонтани, збагачували центр міста та його околиці.
У XIX столітті ринок виступає як центр виробництва та обміну, в той час як місто розширюється за межі замка, який повністю втрачає свою функцію та жителів. Протягом цього періоду Шкодер та Корса стали важливими комерційними та кваліфікованими ремісничими центрами.
Середньовічні міста в Албанії класифікуються за двома критеріями:
Албанські житла або укріплені башти будинку (Кулли), процвітали між XVIII—XIX століттями в результаті опору османському завоюванню, руху Албанського Відродження та становлення капіталізму. У більшості випадків вони приймали форму великого сімейного будинку. Проте будинок у якому проживають лише дві особи, також був присутній.
Південні албанські будинки знаходяться в Бераті, Хімарі. Баштові будинки у Гірокастері були побудовані у XIII столітті, під час османського завоювання. Відповідно до їх просторовим та складовим плануванням, албанські будинки класифікуються за чотирма групами:
Північна Албанська Кулла це сильно укріплений житловий будинок, побудований в північній Албанії та регіоні Косово. Албанське слово Кулла означає вежа на англійській мові. Північні Албанські Кулли мають невеликі вікна та отвори для стрільби, адже головна їх мета забезпечити безпеку від нападу. Вони були побудовані спочатку з дерева та каменю, а зрештою, тільки з каменю.
Перші Кулли були побудовані в XVII столітті, в той час, коли в Албанії була безперервна боротьба. Більшість з них все ще залишалися до XVIII—XIX століття. Вони майже завжди будувалися в комплексі інших будівель з різними функціями, але Кулли присутні в деяких селах, як і окремі структури.
Деякі Кулли використовувалися як місця ізоляції та притулків, або «заблоковані вежі», призначені для покарання злочинців. Більшість Кулл мають 2-3 поверхи. Характерна одиниця архітектурної структури це палата або кімната збору людей, які, як правило, розміщаються на другому поверсі.
Перша половина XX століття починається з австро-угорської окупації, а закінчується італійським вторгненням. За цей час, албанські середньовічні міста пройшли перетворення австро-угорських архітекторів, даючи їм образ європейських міст.
Центр Тирани був проектом Ді Фауста, Флорестана і Армандо Бразіні, добре відомих архітекторів того часу. Бразіні заклав основу для організації міністерських будівель у формі кола в центрі міста. План зазнав змін албанського архітектора Фрешері, італійського архітектора Кастеллана, австрійських архітекторів Веісса та Кохлера. Була прийнята прямокутна форма, паралельна дорожня система та звільнення північної частини головного бульвару. Ці плани лягли в основі майбутніх подій в Албанії після Другої Світової війни.
З 1944 по 1991 роки місто пережило скорочення архітектурної якості. Були побудовані масивні соціалістичні житлові комплекси, широкі дороги, фабрики, в той час міські площі були перероблені і ряд історичних будівель знесено.
Період після падіння комунізму часто описується негативно з точки зору міського розвитку. Кіоски та житлові будинки почали займати колишні громадські місця без планування, почали формуватися неформальні райони навколо міст від внутрішніх мігрантів, які покидають віддалені сільські райони. Зменшення міського простору і збільшення заторів стали основними проблемами в результаті відсутності планування. В рамках адміністративної реформи 2014 року, всі міські центри в Албанії були перероблені та перефарбовані, щоб відобразити більш середземноморський вид.
Хоч багато було досягнуто, критики стверджують, що немає чіткого бачення на майбутнього Тирани (столиці Албанії). Деякі з проблем, що стоять перед Тираною, це втрата громадського простору і хаотичне будівництво, ґрунтові дороги в приміських районах, гибель Штучного Озера Тирани, будівництво центральної автобусної станції та відсутність місць паркування. Майбутні плани включають: будівництво мультимодальної станції Тирани, трамвайної лінії, відновлення району річки Тирани, будівництво нового бульвару вздовж колишнього залізничного вокзалу Тирани та закінчення Великої кільцевої дороги.
![]() |
Це незавершена стаття про Албанію. Ви можете допомогти проєкту, виправивши або дописавши її. |
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.