Loading AI tools
Från Wikipedia, den fria encyklopedin
Två plus fyra-fördraget (engelska: Treaty on the Final Settlement with Respect to Germany) är det fördrag som slutligt reglerade andra världskrigets segrarmakters relation till de två dåvarande tyska staterna och som banade väg för den tyska återföreningen den 3 oktober 1990. I avtalet förklarades också att det mellan länderna numera rådde fred. Fördraget avslutade därmed formellt det krigstillstånd som hade rått mellan Tyskland och de övriga makterna sedan andra världskriget och fördraget ersatte den traditionella formen av fredsfördrag.
Två plus fyra-fördraget Treaty on the Final Settlement with Respect to Germany | |
![]() De franska, sovjetiska, brittiska och amerikanska underskrifterna | |
Typ | multilateralt avtal |
---|---|
Innehåll | Tysklands återförening |
Signerades | 12 september 1990 |
Plats | Moskva, Ryska SFSR, Sovjetunionen |
Trädde i kraft | 15 mars 1991 |
Signerat av | Östtyskland, Västtyskland, Frankrike, Sovjetunionen, Storbritannien, USA |
Två plus fyra-fördraget skrevs under i Moskva den 12 september 1990. Det signerades av Västtyskland och Östtyskland som reglerade sina inbördes relationer. Avtalet undertecknades också av de fyra segrarmakterna från andra världskriget, USA, Sovjetunionen, Frankrike och Storbritannien, som därmed gav klartecken för Tysklands återförening. Segrarmakterna avsade sig även alla de rättigheter som de tidigare haft i Tyskland, vilket bland annat ledde till att de lämnade Berlin, där de fyra ockupationszonerna upphörde och staden återförenades.
Även om Två plus fyra-fördraget undertecknades av Västtyskland och Östtyskland som separata stater, har det ratificerats av det förenade Tyskland, Förbundsrepubliken Tyskland, i enlighet med villkoren i fördragets avtal.
Avtalet skrevs under av utrikesministrarna Hans-Dietrich Genscher (Västtyskland), Lothar de Maizière (Östtyskland; de Maizière var samtidigt sitt lands regeringschef), Roland Dumas (Frankrike), Eduard Sjevardnadze (Sovjetunionen), Douglas Hurd (Storbritannien) och James Baker (USA).
Efter att nödvändiga ratificeringar klarats av, trädde fördraget i kraft den 15 mars 1991 och Tyskland fick sin fulla suveränitet.[1][2]
I militära frågor stipulerades att
Ett annat av fördragets krav var att Tyskland erkände Oder–Neisse-linjen mot Polen som landets östra gräns. Vid Potsdamkonferensen 1945 hade de fyra allierade beslutat att Tyskland skulle behålla 1937 års gränser. Där fastställdes också att Oder–Neisse-linjen bara skulle vara en temporär gränslinje och att Tysklands östra gräns skulle avgöras i ett framtida fredsavtal. År 2010 publicerade den tyska tidskriften Der Spiegel uppgifter som hävdade att sovjetledningen hade erbjudit Västtyskland Kaliningrad mot betalning, något som dock förnekas av Sovjetunionens sista ledare Michail Gorbatjov. Västtyskland sades däremot ha ansett att en återförening med Östtyskland var landets prioritet och menat att Kaliningradregionen vore ett sovjetiskt problem.[3] Den 14 november 1990 undertecknande Tyskland fördraget om den tysk-polska gränsen.
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.