Apollonisk och dionysisk
From Wikipedia, the free encyclopedia
Apollonisk och dionysisk är ett filosofiskt och litterärt begreppspar, eller dikotomi, som baserar sig på vissa drag i antik grekisk mytologi. Flera filosofiska och litterära personer har tillgripit denna dikotomi i kritiska och kreativa verk, bland annat Plutarkos, Carl Jung, Friedrich Nietzsche, Robert A. Heinlein[1], Thomas Mann, Hermann Hesse, sångaren Jim Morrison, Ayn Rand, Stephen King, och kulturkritikern Camille Paglia.
I grekisk mytologi, är Apollon och Dionysus båda Zeus söner. Apollo är solguden, ljus, musik, och poesi, medan Dionysus är vinets, extasens och berusningens gud. I det moderna litterära bruket av begreppet, symboliserar kontrasten mellan Apollo och Dionysus individualismens kontra helhetens principer, ljus kontra mörker eller civilisation kontra ursprunglig natur. De gamla grekerna betraktade inte de två gudarna som motsatser eller rivaler. Parnassus, det mytiska hemmet för poesi och all konst, associerades emellertid starkt med den ena eller den andra guden i olika legender.