Bostadsbristen i Sverige runt år 1900
From Wikipedia, the free encyclopedia
Bostadsbristen i Sverige runt sekelskiftet 1900 har bestått under de följande hundra åren och finns fortfarande kvar. Den stora orsaken till bostadsbristen i början av 1900-talet var befolkningstillväxten under det föregående seklet, som i sin tur orsakades av olika faktorer, däribland förbättrad hygien och förbättrade levnadsvillkor samt bättre tillgång till mat. I Sverige fick industrialiseringen sitt genombrott mellan åren 1850 och 1890. Innan industrialiseringen arbetade cirka 100 000 människor i landets industrier och fabriker. År 1870 var antalet cirka 140 000 och år 1890 hade antalet industriarbetare fördubblats. Urbaniseringen under 1870-talet skapade en enorm bostadsbrist. [1] Många bostäder var i dåligt skick och många människor bodde trångt. De som inte kunde betala hyran blev vräkta vilket ökade antalet hemlösa. [2] Bostadsbristen orsakades som tidigare nämnts till stor del av industrialiseringen men även av förändring i barnafödandet. Under början av 1900-talet födde Sveriges kvinnor cirka fyra barn vardera. Barnafödandet sjönk under 1930-talet då landet hade dåliga tider. I städerna levde den växande medelklassen trångt och familjerna skaffade allt färre barn. Politikerna börjar tala om en befolkningskris. Sverige gick även under 1930-talet från att vara ett utvandringsland till att vara ett invandringsland, någonting som förändrade befolkningen och bostadssituationen. Med en stark framtidstro fortsatte familjerna att växa tillsammans med barnafödandet under 1940-talet. [3]