Hökar (Accipitridae) är en familj med fåglar som tillhör ordningen hökfåglar.
Snabbfakta Systematik, Domän ...
Stäng
Hökarnas taxonomi har behandlats mycket olika genom tiderna. Sentida studier visar att de inte alls är närbesläktade med falkar (Falconifomres), som istället är närbesläktade med tättingarna (Passeriformes). Istället hör de till en utvecklingslinje som även omfattar ugglor, nya världens gamar, musfåglar, trogoner, näshornsfåglar, härfåglar, hackspettar, blåkråkor och tukaner med flera.[1][2]
Flera studier tyder på att hökarnas kromosomkaryotyp är distinkt och detta indikererar att de utgör en monofyletisk grupp.[3][4][5]
Traditionellt har arterna inom familjen grupperats efter utseende och storlek, vilket reflekteras i namnen glador, hökar, vråkar, örnar och gamar. DNA-studier visar dock att denna indelning är felaktig. Istället är morfologiska likheter resultatet av anpassning till liknande levnadsmiljöer och ekologiska nischer. Det har resulterat i stora förändringar i familjens taxonomi. Exempelvis återfinns gladorna i helt olika grenar av familjens evolutionära träd.
Stora taxonomiska förändringar har även skett på släktesnivå, där ett antal släkten med genteknikens hjälp visat sig vara parafyletiska, däribland örnsläktet Aquila, vråksläktena Buteo och Leucopternis och Accipiter. Familjens släkten kan grovt delas in i tio klader, här tilldelade underfamiljsstatus. Artantalet följer IOC.
- Underfamilj Elaninae – ett fåtal små i stort svartvita glador, systergrupp till resten av familjen
- Underfamilj Gypaetinae – ett fåtal mycket distinkta arter med utbredning framför allt i Afrika, tillsammans med Perninae systergrupp till resten av familjen
- Underfamilj Perninae – en grupp med världsvid utbredning som innehåller huvudsakligen bivråkar samt ett antal arter glador; systergrupp till Gypaetinae
- Underfamilj Gypinae – 13 arter gamla världens gamar, tillsammans med Circaetinae systergrupp till resten av familjen
- Underfamilj Circaetinae – ormörnar och hjälmörnar med släktingar, alla förekommande i gamla världen; systergrupp till Gypinae
- Underfamilj Harpiinae – liten grupp med tropiska stora örnar samt den mycket karakteristiska fladdermusvråken; tillsammans med Aquilinae systergrupp till resten av familjen
- Underfamilj Aquilinae – den huvudsakliga gruppen örnar med utbredning över hela världen; systergrupp till Harpiinae
- Underfamilj Accipitrinae – hökar, vråkar och havsörnar
- Tribus Harpagini
- Tribus Melieraxini – sex gråfärgade afrikanska hökarter
- Tribus Accipitrini
- Släkte Erythrotriorchis – två arter i australiska regionen
- Släkte Microspizias – två arter, tidigare i Accipiter
- Släkte Lophospiza – två arter tofshökar, tidigare i Accipiter
- Släkte Aerospiza – tre arter i Afrika, tidigare i Accipiter
- Släkte Tachyspiza – sju arter hökar i Afrika, Asien och Australien, tidigare i Accipiter
- Släkte Accipiter – nio arter sparvhökar i Europa, Afrika och norra Asien
- Släkte Astur – nio arter duvhökar, tidigare i Accipiter
- Släkte Megatriorchis – tigerhök
- Släkte Circus – 16 nu levande arter
- Underfamilj Buteoninae – vråkar och havsörnar (cirka 100 idag förekommande arter)
- Tribus Milvini
- Tribus Buteonini – vråkar samt flera amerikanska glador
Förhistoriska släkten
Ytterligare två släkten är utdöda och förekom under holocen. Dessa är endast kända från subfossila lämningar, alla tidigare förekommande i Amerika:
Fossila släkten
Som för de flesta familjer av rovfåglar finns det en ganska stor mängd fossila fynd från denna grupp från sen eocen och framåt (cirka 35 miljoner år sedan), där de moderna släktena är ganska väldokumenterade efter tidig oligocen (cirka 30 miljoner år sedan).
- Milvoides – sen eocen i England
- Aquilavus – sen eocen/tidig oligocen–tidig miocen i Frankrike[6]
- Palaeocircus – sen eocen/tidig oligocen i Frankrike
- Palaeastur – tidig miocen i Agate Fossil Beds nationalmonument, Sioux County, USA[7]
- Pengana – tidig miocen i Riversleigh, Australien
- Promilio – tidig miocen i Agate Fossil Beds nationalmonument, Sioux County, USA
- Proictinia – tidig/sen miocen/tidig pliocen i centrala och sydöstra USA[8]
- Neophrontops – tidig/mellersta miocen–sen pleistocen, fördes tidigare till Neophron
- Mioaegypius – mellersta miocen i Xiacaowan, Sihong, Kina
- Apatosagittarius – sen miocen i Nebraska, USA
- Palaeoborus – miocen[9]
- Qiluornis – miocen i Shandong, Kina
- Thegornis – miocen i Argentina)[10]
- Garganoaetus – tidig pliocen från Gargano, Italien
- Neogyps – pleistocen?[11]
- Palaeohierax – omfattar även "Aquila" gervaisii
- Wetmoregyps – tidigare Morphnus daggetti
Hökar finns dokumenterade från tidig eocen, det vill säga från cirka 50 miljoner år sedan och framåt, men de tidigaste fossila fynden är för fragmentariska och/eller basala för att kunna placeras korrekt i fylogenin. Molekylära analyser är, som nämnts ovan, inte en tillräckligt exakt metod för denna grupp vid bestämning av släktskapen mellan de hökar rovfåglarna. Det som bestämdhet kan utrönas är att med största sannolikhet utvecklades gruppen på endera sidan av Atlanten, som under denna tid, bara var 60-80% av sin nutida bredd. Å andra sidan finns det bevis för att fossil av hökar, som exempelvis Pengana, från cirka 25 miljoner år sedan, med största sannolikhet snabbt fick en global utbredning, initialt till och med till Antarktis.
- Accipitridae gen. et sp. indet. – tidig eocen i Huerfano County, USA
- Accipitridae gen. et sp. indet. – tidig oligocen i Borgloon, Hoogbutsel, Belgien[12]
- Accipitridae gen. et sp. indet. – tidig/mellersta miocen i Bathans, Otago, Nya Zeeland[13]
- "Aquila" danana – sen miocen/tidig pliocen i Snake Creek, Loup Fork, USA; tidigare behandlad som Geranoaetus och Buteo[14]
- Accipitridae gen. et sp. indet. – Tidig/mellersta pliocen i Kern County, USA; Parabuteo?[15]
- Accipitridae gen. et sp. indet. – sen pliocen/tidig pleistocen från Ibiza, Medelhavet, Buteo?[16]
- Accipitridae gen. et sp. indet. – Egypten
Ericson, P.G.P. et al. (2006) Diversification of Neoaves:integration of molecular sequence data and fosils., Biology Letters, nr.2, sid:543-547, doi:10.1098/rsbl.2006.0523.
Hackett, S. J. et al. (2008) A Phylogenmic Study of Birds Reveals Their Evolutionary History, Science 320, 1763
de Boer, L. E. M. (1975) Karyological heterogeneity in the Falconiformes (Aves), Cellular and Molecular Life Sciences 31(10): 1138-1139. doi:10.1007/BF02326755
Amaral, Karina Felipe & Jorge, Wilham (2003) The chromosomes of the Order Falconiformes: a review., Ararajuba 11(1): 65-73. PDF fulltext
Federico, Concetta; Cantarella, Catia Daniela; Scavo, Cinzia; Saccone, Salvatore; Bed'Hom, Bertrand & Bernardi, Giorgio (2005) Avian genomes: different karyotypes but a similar distribution of the GC-richest chromosome regions at interphase., Chromosome Research, 13(8): 785-793. doi:10.1007/s10577-005-1012-7 (HTML sammanfattning)
Auctor kanske är Brodkorb 1964, och inte Lambrecht 1933, nomen nudum. Se Condor54:174
BullAMNH 48:483; Condor 58:367
Auk 112:890; CaribbJSci 40:120; Condor 37:72; Condor 41:153; Condor 96:577
Speciment MNZ S42490, S42811: Distal vänster tibiotarsus och distal höger ulna av en fågel stor som en mindre örn et al. (2007)