𝖺 From Wikipedia, the free encyclopedia
Autorsko pravo je pravo koje uživaju stvaraoci (autori) književnih, naučnih i umetničkih dela (autorska dela), a koje im daje isključivo pravo korišćenja ili odobravanja drugima korišćenja svog dela, a uključuje i sistem zaštite tih prava. U objektivnom smislu, ono je sistem pravnih pravila i načela koje regulišu prava koje zakon daje autoru dela.
Autoru pripada autorsko pravo na njegovu autorskom delu činom samog ostvarenja dela i, za razliku od većine drugih oblika intelektualnog vlasništva, ne podleže nikakvom administrativnom ili registracionom postupku. Njime se ne štiti ideja nego delo koje je izražaj ideje ljudskog uma, bez obzira na vrstu ili kvalitet izražaja.
Autorsko pravo i srodna prava ključni su za ljudsko stvaralaštvo, jer pružaju autorima podsticaj u obliku priznanja i novčanih naknada, a s druge strane pružaju im određenu sigurnost da se njihova dela mogu da distribuiraju bez straha od neovlašćenog kopiranja ili piraterije, a ukoliko do toga dođe, osigurana im je određena zaštita autorskog prava.
Autorsko pravo karakteristično je za evropski pravni krug (prvenstveno se razvilo u francuskom pravu). U anglosaksonskom pravu koristi se pojam kopirajt. Temeljna razlika između autorskog prava i kopirajta je ta, što je prvo bazirano na ideji sopstvenog prava autora kod kojeg postoji veza između autora i njegove tvorevine, dok se kopirajt ograničava striktno na delo kao takvo.
Autorsko delo je originalna tvorevina autora, bez obzira na formu u kojoj je izražena, kao i namenu, veličinu, sadržaj i način iskazivanja.[1] U autorska dela spadaju:
Autorskom pravu srodna prava odnose se na prava i obim pravne zaštite umetničkog izražaja, te zaštite organizacionih, poslovnih i finansijskih ulaganja u izvođenje, proizvodnju, distribuciju i radiodifuziju autorskih dela, a obuhvataju:
Područje srodnih prava ubrzano se razvilo u proteklih 50 godina. Srodna prava razvila su se uz autorsko pravo i najčešće su vezana uz omogućavanje saopštavanje autorskog dela javnosti.
Kao deo međunarodnog privatnog prava, autorsko pravo i srodna prava, sastavnice pravnog područja intelektualnog vlasništva, imaju naglašeno međunarodnopravno obeležje. Međutim, kao deo unutrašnjeg prava, svaka država donosi i sopstvene, unutrašnje propise koje uređuju ovo područje.
Autorsko delo je originalna intelektualna tvorevina iz književnog, naučnog i umetničkog područja koja ima individualni karakter, bez obzira na način i oblik izražavanja, vrstu, vrednost ili namenu. Prema tome, bitne karakteristike, da bi se neko delo smatralo autorskim, su:
Zaštitu autorskog prava uživaju izražaji, što podrazumeva vidljivu formu određene ideje koja se postiže pomoću različitih sredstava izražavanja, kao što su npr. pisana ili izgovorena reč, pokret tela, zvuk, kao različiti dvodimenzionalni ili trodimenzionalni oblik.
Autorska dela jesu naročito:
Prevodi, prilagodbe, muzičke obrade i druge prerade autorskog dela, koje su originalne intelektualne tvorevine individualnog karaktera, zaštićeni su kao samostalna autorska dela. Prevodi službenih tekstova iz područja zakonodavstva, uprave i sudstva zaštićeni su osim ako su učinjeni radi službenog informisanja javnosti i kao takvi objavljeni.
Zbirke samostalnih autorskih dela, podataka ili druge građe kao što su enciklopedije, zbornici, antologije, elektronske baze podataka i sl., koje prema izboru ili rasporedu sastavnih elemenata čine sopstvene intelektualne tvorevine njihovih autora, zaštićene su kao takve.
Narodne književne i umetničke tvorevine u izvornom obliku nisu predmetom autorskog prava, ali se za njihovo saopštavanje javnosti plaća naknada kao za saopštavanje javnosti zaštićenih autorskih dela.
Pošto narodne književne i umetničke tvorevine u izvornom obliku nisu predmet autorskog prava (što je posebno pitanje, jer delo postoji ali je autor nepoznat i rokovi zaštite su istekli) onda je naplata za njihovo javno saopštavanje nezakonita. U pitanju su dela iz javnog domena i niko nema prava da naplaćuje njihovu upotrebu. Svaki naplatilac korišćenja takvog dela, makar to bila i kolektivna organizacija, se na takav način neosnovano bogati. Postoje ideje da se folklor kao takav zaštiti autorskim pravom koji bi pripadao narodu iz kojeg potiče ali se nije odmaklo dalje od teorijskog promišljanja o tome.
Nosilac autorskog prava je najčešće fizička osoba - autor - koja je stvorila originalnu intelektualnu tvorevinu (autorsko delo), koja ima individualni karakter i koja je na neki način izražena. Autoru pripada autorsko pravo na njegovom delu činom stvaranja dela bez ispunjavanja bilo kakvih formalnosti, kao što su registracija ili depozit dela. Nosilac imovinskih autorskih prava može biti i pravno lice.
Autorom se smatra ličnost čije je ime, pseudonim ili znak na uobičajen način označen na primercima dela dok se ne dokaže suprotno. Ako je više autora učestvovalo u izradi dela radi se o koautorskom delu. Ako je tako ostvareno delo nedeljiva celina, koautorima pripada zajedničko autorsko pravo na stvorenom delu. Ako dva ili više autora sastave svoja dela radi njihovog zajedničkog korišćenja, svaki od autora zadržava autorsko pravo na svom autorskom delu.
Nosilac drugih srodnih prava može biti svaka fizička i pravna osoba, osim prava umetnika izvođača koje, po svojoj naravi, pripada fizičkoj osobi koja izvede delo iz književnog ili umetničkog područja ili izražaje folklora.
Autorsko pravo se sastoji od:
Autorsko pravo ne štiti ideje, naučna otkrića, postupke, metode rada i matematičke koncepte, službene tekstove iz područja zakonodavstva, uprave i sudstva (npr. pravne propise, upravne akte, sudske presude), kao ni njihove zbirke koje su objavljene radi službenog informisanja javnosti (službena glasila, dnevne novosti i druge vesti koje imaju karakter obične medijske informacije.
Moralna prava autora obuhvataju:
Imovinska prava su isključiva prava autora, jer autor može da odobri ili zabrani korišćenje svog dela na bilo koji način. Time se potvrđuje apsolutnost (delovanje prema svima) autorskih imovinskih prava koja naročito obuhvataju pravo reprodukcije, pravo distribucije (stavljanja u saobraćaj), pravo saopštavanja javnosti te pravo prerade. Ona obuhvataju svaki oblik iskorištavanja autorskog dela kod kojeg dolazi do izražaja potreba za zaštitom imovinskih interesa autora. Imovinska prava autora prava manifestuju se naročito kao:
Tzv. „druga prava autora“ su prava koja nose obeležja i imovinskih i moralnih prava, a ne mogu da se svrstaju ni u jednu od navedenih kategorija. Ona obuhvataju prava na naknadu, pravo sleđenja (pravo autora na odgovarajući udio od prodajne cene, ostvarene svakom preprodajom originala njegova likovnog dela koja usledi nakon prvog otuđenja dela od strane autora) i ostala druga prava autora (pravo pristupa delu, pravo zabrane javnog izlaganja dela i sl).
Kršenje autorski prava odnosno "krađa" autorskog dela ili umetničkog dela naziva se plagijat.
Objavljenim autorskim delom može da se koristi bez autorovog odobrenja ili bez autorovog odobrenja i bez plaćanja naknade, samo u slučajevima kada to zakon izričito dopušta:
Iako je svako autorsko delo zaštićeno od trenutka njegovog nastanka i sticanje autorskog prava ne podleže formalnim i administrativnim postupcima, u pojedinim zemljama, uključujući i Republiku Srbiju, osnovani su posebni odseci za deponovanje autorskih prava gde autori mogu opciono registrovati svoja autorska dela što znači da sama registracija nije obavezna.
Kako bi što jednostavnije dokazali svoje stvaralaštvo, u okviru nacionalnog zavoda Republike Srbije je organizovan odsek za autorska i srodna prava-zavod za intelektualnu svojinu koji nam omogućava deponovanje tj registraciju. Prijavu za registraciju[2] može podneti nosilac autorskog prava. Prijava se podnosi nadležnom organu u pisanom obliku, direktno ili poštom. Prijava sadrži zahtev za unošenje u evidenciju i deponovanje autorskih dela[3], primerak autorskog dela i dokaz o uplati administrativne takse. Autorska dela koja se podnose za registrovanje moraju biti zabeležena u formi koja omogućava neposredno prepoznavanje jer u suprotnom nadležni organ obaveštava autora o nepravilnosti i neophodnosti korigovanja prijave[4]. Autor je dužan da svoje delo prikaže na istinit i verodostojan način.
Administrativna taksa za unošenje u registar iznosi pet hiljada i trista četrdeset dinara dok prijava pet stotina i trideset dinara. Potvrda o registraciji se izdaje podnosiocu prijave. Podaci koji se nalaze u evidenciji se smatraju istinitim dok se suprotno ne dokaže.
Veoma je značajno da svoju dovitljivost, kreativnost, sposobnost, originalnost koju iskazujemo u okviru umetničkog dela, bez obzira na formu, zaštitimo na pravni način. Ljudsko stvaralaštvo je neophodno podsticati.Registracija pruža pravnu sigurnost nosiocima autorskog prava da njihova dela neće biti predmet nedozvoljenog umnožavanja i piraterije. Za samog autora je najvažnije sačuvati svoj identitet koji je predstavljen njegovim delom. Autor u slučaju zloupotrebe svog dela svoje pravo može ostvariti pred nadležnim sudovima i zahtevati naknadu štete zbog povrede moralnih prava.
Sa progresivnim razvojem tehnologije tokom poslednje dve decenije, postala je evidentna potreba za regulisanjem autorskih prava dela koja se koriste putem interneta. Na rešavanju ovog problema aktivno je angažovana Svetska organizacija za intelektualnu svojinu WIPO koja putem ugovora Архивирано на сајту (9. јул 2011) koji sadrže međunarodnopravne norme regulišu korišćenje autorskih dela na internetu i drugim digitalnim mrežama.
Autorsko pravo traje za života autora i sedamdeset godina nakon njegove smrti, bez obzira kada je autorsko delo zakonito objavljeno. Autorsko pravo na anonimnom autorskom delu te objavljeno pod pseudonimom traje sedamdeset godina od zakonite objave tog dela. Prestankom autorskog prava, autorsko delo postaje javno dobro, te može slobodno da se koristi uz obavezu priznanja autorstva, poštovanja autorskog dela te časti ili ugleda autora.