From Wikipedia, the free encyclopedia
Ekonomičnost je jedan od tri pokazatelja uspešnosti preduzeća, u poslovnom smislu, pored rentabilnosti i produktivnosti. Usko je povezan i zavisi od produktivnosti, koja predstavlja preduslov, ali ne i dovoljan uslov za realizaciju ekonomičnosti. Ekonomičnost se naziva i ekonomska, ili troškovna, efikasnost preduzeća.
Za razliku od produktivnosti, kod koje se posmatraju ostvareni rezultati, angažovanjem samo jednog elementa proizvodnje (rada), ekonomičnost posmatra rezultate kao posledicu angažovanja svih elemenata proizvodnje (rada, sredstava za rad i predmeta rad). Ekonomičnost je mera ostvarenih (količinskih i vrednosnih) rezultata po jedinici ukupnih ulaganja u određenom vremenskom periodu. Princip ekonomičnosti je zahtev ekonomije reprodukcije da se u reprodukciji proizvede određena vrednost uz minimalna trošenja vrednost i on se svodi na ostvarenje što većeg ekonomskog rezultata korištenjem raspoloživih proizvodnih činilaca. Suština ekonomičnosti je u štednji i ekonomisanju elemenata proizvodnje preduzeća.[1]
Ekonomičnost je ekonomski princip reprodukcije i predstavlja težnju ka ostvarenju vrednosti uz minimalno trošenje elemenata proizvodnje i izražava se kao odnosi između inputa i autputa. Ta trošenja su predstavljena kao naturalno trošenje (fizički utrošci materijala, sredstva za rad i radne snage) i finansijsko trošenje (troškovi materijala, sredstva za rad i radne snage). Ovaj princip nam pokazuje koliko je neko preduzeće uspešno u smislu da pokazuje u kojoj meri su postignuti ciljevi datog preduzeća i koliko je ušteđeno resursa pri ostvarenju tih ciljeva.
Zapisi ekonomičnosti:
gde su:
UT - ukupni troškovi
L и K - količina rada i količina kapitala
CL, CK - cene rada i cena kapitala
Q = f (L, K) - ukupan proizvod, odnosno proizvodna funkcija preduzeća
Da bi preduzeće bilo ekonomski efikasno, potrebno je da:
U oba slučaja ostvarena je optimalna kombinacija, ili optimalni miks, inputa.[2]
Kada govorimo o ekonomičnosti, razlikujemo princip i kompleks ekonomičnosti.
Princip ekonomičnosti je zahtev, odnosno težnja da se proizvede određena vrednost uz minimalna trošenja vrednosti u reprodukciji za proizvodnju te vrednosti. On predstavlja parcijalni ekonomski pristup reprodukcije. Njime se veoma određeno definiše ekonomski cilj kome se teži u organizovanju i izvršavanju procesa reprodukcije.
Kompleks ekonomičnosti je odnos elemenata koji izražava realni nivo ekonomskog stanja konkretnog ekonomskog sistema, meren stepenom zadovoljenja principa ekonomičnosti. On predstavlja sadržinu kompleksa i određen je odnosom proizvedene i utrošenih vrednosti:
gde je:
E | ekonomičnost |
V | vrednost proizvoda |
T | utrošene vrednosti |
Karakteristike te sadržine se svode na:
gde je:
Q | količina proizvoda |
U | količina stvarnih utrošaka |
Ekonomičnost troškova materijala
gde je:
Еtm | ekonomičnost troškova materijala |
Vm | preneta vrednost materijala |
Tm | stvarni troškovi materijala |
Ekonomičnost troškova sredstava za rad
gde je:
Еti | ekonomičnost troškova sredstava za rad |
Vi | preneta vrednost sredstava za rad |
Ti | stvarni troškovi sredstava za rad |
Ekonomičnost troškova rada
gde je:
Еtl | ekonomičnost troškova |
Vl | nova vrednost |
Tl | utrošene vrednosti u vezi sa trošenjem radne snage (troškovi rada) |
Kompleks ekonomičnosti se izražava rasponom između proizvedene vrednosti i utrošenih vrednosti. Karakteristike tog kompleksa, vezane za njegove elemente, se ogledaju u:
Kao parcijalni izraz kvaliteta ekonomije, kompleks ekonomičnosti ima svoje specifične karakteristike:
Izvori ekonomičnosti objašnjavaju zašto su neka preduzeća troškovno-efikasnija od drugih.
Mogu biti:
Glavni interni izvori ekonomičnosti su ekonomije obima i ekonomije veličine. Ekonomije obima nastaju kao rezultat povećanja veličine kapaciteta, a ekonomije veličine ostvaruju se povećanjem broja fabrika, nezavisno od toga da li se u novim fabrikama nastavlja sa proizvodnjom istog proizvoda ili se proizvodnja diversifikuje.
Najznačajniji interni izvori ekonomičnosti:
Proizvodno-tehničke ekonomije su pad prosečnih troškova, usled povećanja veličine kapaciteta ili veličine preduzeća. Tri glavna izvora proizvodno-tehničkih ekonomija su:
Ostvaruju se u uslovima proizvodnje velikog obima, a nastaju zbog:
U malim fabrikama radnici obavljaju nekoliko različitih poslova, dok u velikoj fabrici svaki radnik obavlja jedan posao.
Tehničke ekonomije su uštede koje nastaju zbog opadanja fiksnih troškova po jedinici. Masovna proizvodnja zasniva se na primeni kapitalno-intenzivne proizvodnje, koja znači velika kapitalna ulaganja u visoke fiksne troškove. Fiksni troškovi daleko prevazilaze varijabilne troškove, zbog toga kapitalno intenzivna proizvodnja postaje ekonomična tek na visokim nivoima obima.
Tehničke ekonomije nastaju zbog:
Zalihe služe da obezbede kontinuitet poslovanja, odnosno da ne dođe di prekida poslovanja zbog slučajnih fluktuacija ponude i tražnje.
Osnovne vrste zaliha su:
Troškovi zaliha su:
Mnoge firme su propale zato što je nestala vrednost sredstava u zalihama. Optimalni nivo zaliha se određuje na osnovu troškova nabavke i troškova zalihe. To je ponderisani prosek troškova nabavke i troškova zaliha srazmerno njihovom učešću u ukupnim troškovima proizvodnje i prodaje. Isporuka "tačno na vreme" omogućava snižavanje troškova zaliha. Ekonomija zaliha je proporcionalno manji rast zaliha u odnosu na veličinu proizvodnje i prodaje. Ekonomija zaliha znači manji minimalni nivo zaliha.[2]
Ove ekonomije mogu da se ostvare zahvaljujući postojanju:
Ekonomije reklame i promocije su opadanje troškova reklame i promocije zbog veličine prodaje i veličine tržišta preduzeća. Troškovi reklame su svi troškovi koji nastaju da bi reklamna poruka bila efektivno primljena. Poruka je efektivno primljena kada primalac poruke kupi proizvod. Veliko preduzeće ima više finansijskih sredstava i može da izdvoji više novca za reklamu u odnosu na manje preduzeće. Veliki oglašivači dobijaju popuste u ceni. Uvek je potrebna reklama svih proizvoda preduzeća.
Niže troškove reklame jednog proizvoda može da ostvari preduzeće koje ima reputaciju u prodaji drugih proizvoda. Efekat reputacije na prodaju ostalih proizvoda preduzeća naziva se "kišobran poznatog imena" i on smanjuje rizik komercijalnog neuspeha i neprihvatanja novog proizvoda.
Velika preduzeća, po pravilu, ostvaruju ekskluzivne sporazume sa distributerima koji preuzimaju obavezu servisiranja i održavanja proizvoda. Troškovi distribucije povećavaju se proporcionalno manje u odnosu na obim proizvodnje.[2]
Cilj nabavke je da obezbedi odgovarajuću količinu dobara ili usluga, odgovarajućeg kvaliteta, na odgovarajućem mestu, u odgovarajuće vreme i po odgovarajućoj ceni. Zadatak nabavke je da pronalazi odgovarajuće izvore ponude, da pregovara, da izvrši narudžbinu i da obezbedi isporuku naručenih dobara. U proizvodnom preduzeću nabavka treba da bude blisko povezana sa proizvodnjom i prodajom. Selekcija i izbor odgovarajućeg dobavljača posebno je važna kada se nabavlja osnovni materijal, koji ulazi u sastav finalnog proizvoda.
Ekonomije nabavke su popusti u ceni zbog kupovine veće količine. Ekonomije nabavke su uštede koje nastaju kao rezultat veličine kupovine. Prodaja iste količine proizvoda jednom kupcu je jeftinija zato što su fiksni troškovi prodaje niži nego kada bi se prodavala većem broju različitih kupaca. Kupci na veliko su cenovno osetljiviji od kupaca na malo. Zbog svega toga, preduzeće-dobavljač odobrava popuste u ceni na veličinu kupovine. Jedan od načina da se ostvare veliki popusti u ceni zbog kupovine na veliko, koji se u praksi sve više koristi, su savezi sa drugim preduzećima i partnerstva sa dobavljačima. Na ovaj način se troškovi zaliha i upravljanja zalihama prenose na dobavljača, što može značajno da smanji, ne samo troškove nabavke, već i ukupne troškove poslovanja. Ukoliko jedan dobavljač može da obezbedi zadovoljavajući asortiman potrebnih dobara, troškovi nabavke su niži. Međutim, veći broj izvora nabavke daje veću raznovrsnost dobara, a često nudi i bolje uslove.
Od mogućih, bira se onaj dobavljač koji ispunjava kriterijume preduzeća-kupca u pogledu:
Sa povećanjem veličine preduzeća troškovi skladištenja opadaju jer konstrukcija skladišta sledi pravilo geometrijskog odnosa između površine i zapremine skladišta i veličine ulaganja. Ako preduzeće koristi svoja transportna sredstva, transportni troškovi po jedinici opadaju sa veličinom transportnih sredstava i potpunim iskorišćenjem njegovih sredstava.
Transportni troškovi zavise od:
Ako preduzeće koristi javni prevoz ili usluge špeditera, transportni troškovi po jedinici će da se povećavaju sa distancom. Ali, veliko preduzeće može da ostvari popuste u ceni zbog veličine transporta.[2]
Upravljačke ekonomije su opadanje troškova upravljanja zbog:
U tradicionalnoj teoriji se smatra da se porastom veličine preduzeća dolazi do porasta troškova upravljanja i pojave neekonomije upravljanja. U savremenoj teoriji, koja je potkrepljena brojnim empirijskim istraživanjima, smatra se da upravljačke ekonomije nisu toliko izražene da bi mogle da neutrališu prednosti veličine preduzeća.[2]
Najveći broj preduzeća svoje poslovanje finansira iz kredita. Velika preduzeća kredite dobijaju po povoljnim uslovima u odnosu na mala preduzeća jer kod odobravanja kredita, banke slede logiku ekonomije obima: što je preduzeće veće, manji je rizik za finansijska sredstva. Finansijske ekonomije su uštede koje nastaju zbog nižih troškova nabavke finansijskih sredstava. Finansijske ekonomije velika preduzeća ostvaruju i zato što do kapitala mogu da dođu emitovanjem akcija. Troškovi emitovanja akcija su fiksni i opadaju sa brojem emitovanih akcija.[2]
Veliko preduzeće ima prednost nad malim kod rizika protiv koga se ne može osigurati i neizvesnosti.
Preduzeća su izložena sledećim vrstama rizika i neizvesnosti:
Tržišni i tehnološki rizik je manji ukoliko je stepen diversifikacije preduzeća veći. Široko diversifikovane firme su, međutim, izložene većoj neizvesnosti zbog neočekivanih reakcija konkurenata na tržištu. Za razliku od široko diversifikovanog preduzeća, veliko visoko-specijalizovano preduzeće koje proizvodi samo jednu vrstu proizvoda i posluje na jednom tržištu, izloženo je većem tržišnom i tehnološkom riziku. Minorne promene tržišne tražnje mogu da utiču na pad njegove prodaje. Ali, ova preduzeća su izložena manjoj neizvesnosti.[2]
Ekonomije širine su uštede u ukupnim troškovima zbog širokog asortimana proizvoda. Ukupni troškovi proizvodnje su niži ako se dva ili više različitih proizvoda proizvodi u istom preduzeću, nego ukoliko se svaki proizvod proizvodi u posebnom preduzeću:
Efekat poluge bazične komponente je primena znanja, stečenog u razvoju jednog proizvoda, u proizvodnji drugih proizvoda. Ekonomije širine nastaju kao rezultat lateralne integracije, odnosno diversifikacije preduzeća i proizvodnje različitih proizvoda. Ekonomije širine se primenjuju u trgovini, posebno u maloprodaji.[2]
Eksterni izvori ekonomičnosti su oni izvori koji nisu pod kontrolom preduzeća. Oni omogućavaju da se objasni zašto se troškovi jednog preduzeća razlikuju od troškova njegovih konkurenata.
Najznačajniji eksterni izvori ekonomičnosti su:
Iznenadna i neočekivana promena cene inputa može bitno da utiče na troškove proizvodnje i ekonomičnost preduzeća.
Ekonomije gustine su uštede koje nastaju kao rezultat visokog stepena koncentracije potrošača na određenom geografskom području. Preduzeća sa istog geografskog područja mogu da ostvare prednosti zajedničkog pristupa najnovijim poslovnim informacijama ili da se povežu oko zajedničkog istraživanja i razvoja.
Prednosti koje donosi ekonomija gustine:
Ekonomije gustine veoma su važne kada se donose odluke o lokaciji preduzeća, jer preduzeće može da ostvari velike uštede zbog lokacije na određenom području.
Razlikuju se poslovno i društveno-ekonomsko okruženje preduzeća.
Poslovno okruženje direktno deluje na preduzeće, a društveno-ekonomsko deluje posredno, odnosno, indirektno. Da bi preduzeće bilo ekonomično, mora da bude u saradnji sa svojim okruženjem. Podudarnost postoji ako preduzeće nudi ono što okruženje traži, i ako okruženje može da obezbedi ono što je potrebno preduzeću. Jednom postignuta podudarnost narušava se zbog promene okruženja i preduzeća. Uspostavljanje podudarnosti je proces koji nikada ne prestaje.
Prema brzini promena, okruženje može da bude:
Prema vrsti eksternih faktora koji utiču na preduzeće, okruženje može da bude:
Prema broju eksternih faktora, okruženje može da bude:
Prema mogućnosti predviđanja promena u okruženju, okruženje može da bude:
Jedno preduzeće može da ima niže troškove zato što je okruženje u kome posluje jednostavnije, stabilnije, homogenije i izvesnije.[2]
Stepen ekonomičnosti možemo saznati samo iz odnosa ostvarenih veličina sa planiranim, tako da ustanovimo:
Merilo utvrđivanja stepena ekonomičnosti može biti optimum prihoda prema određenim rashodima ili rashoda prema određenim prihodima.
Ovaj optimum saznajemo iz odnosa:
Stepen ekonomičnosti se dobija poređenjem odnosa ostvarenih rashoda i prihoda sa odnosom optimalnih rashoda i prihoda
S obzirom da odnos Po:Ro predstavlja koeficijent preduzeća, a odnos Pn:Ro normu prihoda, dobijamo:
Prema tome, ta se formula redukuje na jednačinu Po:Pn, koja odgovara stepenu izdašnosti.
Ukoliko se stepen ekonomičnosti utvrđuje prema formiranju rashoda
ili
Prema tome, ta se formula redukuje na jednačinu Rn:Ro, koja odgovara stepenu štedljivosti.
Zavisi od veličina koje se porede.
U objekte upoređivanja spadaju:
Merila za upoređivanje:
Tri grupe pokazatelja:
Ekonomičnost predstavlja izraz racionalnosti trošenja elemenata proizvodnje. On odražava odnos proizvodnje prema ukupnim troškovima za razliku od produktivnosti kojom se ocenjuje racionalnost trošenja samo radne snage, te je zato on obuhvatniji metod kontrole ekonomske uspešnosti poslovanja preduzeća.[5]
Organizacione mere kojima se smanjuju trošenja vrednosti u reprodukciji predstavljaju mere sprovođenja principa ekonomičnosti.
Do povećanja trošenja vrednosti u reprodukciji preko objektivno nužnog dolazi najčešće:
Mere za smanjenje organizaciono uslovljenih promena materijala i za odgovarajuće povećanje ekonomičnosti zavise od pojavnih oblika tih trošenja, koja se javljaju u vidu:
Organizaciono uticanje na trošenje sredstava za rad predstavlja složeniji problem delovanja na trošenje materijala. Fizička trošenja i druga dva elementa proizvodnje: materijala za održavanje i radne snage za održavanje sredstava. Režim štednje ova dva elementa može biti u suprotnosti sa racionalnim korišćenjem i trošenjem trećeg elementa – sredstava za rad. S druge strane, striktno sprovođenje principa ekonomičnosti u trošenju sredstava za rad može znatno poboljšati odnos između proizvedenih i utrošenih vrednosti.
Najčešći oblici i uzroci trošenja vezani za funkcionisanje sredstava za rad i mere za povećanje ekonomičnosti toga trošenja, su:
Odstupanje nabavnih cena sredstava za proizvodnju od prosečne tržišne cene dovodi do pojave organizaciono uslovljenih troškova vezanih za cene. Za razliku od organizaciono uslovljenih utrošaka koji redovno predstavljaju povećana trošenja iznad objektivnih, troškovi zbog odstupanja cena u odnosu na objektivne mogu da odstupaju kako naviše tako i naniže. Sprovođenje principa ekonomičnosti u vezi s ovim odstupanjima cena različito je u zavisnosti od toga da li je u pitanju:
Proizvodni potencijal se izražava kapacitetom mašina, uređaja, postrojenja i mogućim učinkom konkretnog proizvođača u jednom ciklusu rada.
Trošenja vrednosti zasnovana na punom korišćenju proizvodnog potencijala predstavljaju objektivno uslovljenu veličinu trošenja.
Ako se kapacitet delimično koristi, to će imati uticaj na ekonomičnost preko:
Svaki proizvod, s obzirom na tehnološki postupak i uslove proizvodnje, zahteva posebne troškove tehničke primene, koji su po svom karakteru strogo pojedinačni troškovi. Upravo ova poslednja karakteristika ima za posledicu da razni proizvodi, koji sadrže po jedinici istu količinu potrebnog rada, objektivno imaju različite visine troškova tehničke pripreme.[4]
Tehnički faktori u tekućoj proizvodnji deluju kao objektivne kategorije, uslovljavajući određena minimalna trošenja u reprodukciji. Ovi faktori ne moraju pri tome obezbediti i optimalne ekonomske rezultate. Ti rezultati mogu biti ostvareni samo pri izboru optimalne ekonomske varijante konkretnog tehničkog rešenja. Ako su, međutim, pri izboru tehničkih rešenja počinjene greške, tada će objektivno uslovljena ulaganja, pa prema tome i objektivno uslovljeni troškovi, biti ispod optimalnih ulaganja u celom vremenu eksploatacije konkretnog tehničkog objekta.
Samo ona tehnička dostignuća čijim se uvođenjem u reprodukciju obezbeđuje podizanje kvaliteta ukupne ekonomije su ekonomski celishodna rešenja sa stanovišta principa ekonomičnosti. To su obično tehnička rešenja koja obezbeđuju povećanje proizvodne radne snage uz nesmanjenu ili čak povećanu ekonomičnost.[4]
Svako preduzeće u tržišnoj privredi treba da bude troškovno-konkurentno. Ono će to ostvariti ako su njegovi troškovi na istom ili sličnom nivou sa troškovima drugih preduzeća. Cilj poređenja troškova je uočavanje razlika između troškova preduzeća i njegovih konkurenata, da se odredi šta to konkurenti rade bolje, da se odredi ono u čemu preduzeće zaostaje za konkurentima i zaostajanje u troškovima da otkloni.
Poređenje troškova predstavlja osnov za unapređenje ekonomičnih preduzeća.
Disparitet troškova između rivalskih preduzeća nastaje zbog:
Poređenje troškova preduzeća sa rivalima vrši se pomoću proizvodno-troškovnog lanca. Kada preduzeće napravi svoj proizvodno-troškovni lanac, potrebno je sastaviti proizvodno-troškovni lanac konkurenata. Ovaj lanac se sastavlja na osnovu podataka iz računovodstvenih izveštaja preduzeća. Uvozni deo čine troškovi nabavke, a nizvodni deo troškove distribucije i prodaje. Svaki pomenuti lanac je jedinstven.
Tri glavna segmenta proizvodno-troškovnog lanca:
Preduzeće koje ima veće troškove nabavke od rivala, zaostajanje se otklanja:
Zaostajanje u troškovima prodaje ima sledeće korektivne mere:
Zaostajanje u troškovima proizvodnje ima sledeće korektivne mere:
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.