From Wikipedia, the free encyclopedia
Мохито (шпа. ) је коктел од белог кубанског рума, сока лимете, свеже нане, шећера шећерне трске, сода воде или минералне воде и изломљеног леда.[1] Коктел се често састоји од пет састојака: белог рума, шећера (традиционално сок од шећерне трске), сока од лимете, газиране воде и нане.[2] Његова комбинација слаткоће, цитруса и зељастог укуса менте је намењена да допуни рум и учинила је мохито популарним летњим пићем.[3][4]
Мохито се појавио на Куби између 1910. и 1920. Сматра се да је локал Бодегита дел Медио (La Bodeguita del Medio) у Хавани место где је настао оригинални рецепт 1946. Име коктела је комбинација речи влажан (mojadito) и имена кулинарског соса мохо (mojo), што одговара карактеру овог тропског и егзотичног пића.[1]
Популарности овог коктела допринео је писац Ернест Хемингвеј, који је био стални посетилац барова у Хавани. Постоје верзије коктела које су сличне Мохиту, чак и безалкохолне. Мохито без листова менте се назива Рум Колинс.[5]
Када се спрема мохито, свеж сок од лимете се додаје у шећер (или у једноставан сируп) и листове нане. Смеша се затим нежно изгњечи мешачем. Листове менте треба само згњечити да би се ослободила есенцијална уља и не треба их сецкати.[6] Затим се додаје рум и мешавина накратко промеша да се шећер раствори и да се листови нане подигну са дна ради боље презентације. На крају, пиће је преливено уситњеним ледом и газираном водом. За украшавање стакла користе се листови менте и кришке лимете.
На Куби, мента која се користи за прављење мохита је најчешће Mentha × villosa (на Куби се зове Јерба Буена или Хиербабуена) која има лагану арому менте/цитруса, али се изван Кубе често користи метвица која има јачу арому менте.[7]
Хавана, Куба, је родно место мохита,[8][9][10][11][12] иако је његово тачно порекло предмет дебате. Било је познато се да локални јужноамерички Индијанци имају лекове за разне тропске болести, те се мала група искрцала на Кубу и вратила се са састојцима за ефикасан лек. Састојци су били aguardiente de caña (у преводу „горућа вода“, сирови облик рума направљен од шећерне трске) помешан са локалним тропским састојцима: лиметом, соком од шећерне трске и наном.[13] Сок од лимете сам по себи би значајно спречио скорбут и дизентерију,[14][15][12] а тафија/рум је убрзо додат пошто је постао широко доступан Британцима (око 1650). Нана, лимета и шећер су такође били од помоћи у скривању оштрог укуса овог пића. Друга теорија је да га је измислио сер Франсис Дрејк. Коктел „Ел Дрејк“ је припремљен са брендијем.[12] Иако се ово пиће у то време није звало мохито, то је била оригинална комбинација његових састојака.[4]
Неки историчари тврде да су афрички робови који су радили на кубанским пољима шећерне трске током 19. века били кључни за настанак коктела.[16] Гуарапо, сок од шећерне трске који се често користи у мохиту,[4] био је популарно пиће међу робовима који су му дали име.[16] Ово пиче није првобитно садржавао сок од лимете.[17][18]
Постоји неколико теорија о пореклу имена мохито: једна таква теорија сматра да се назив односи на мохо, кубански зачин направљен од лимете који се користи за ароматизирање јела.[4][19] Друга теорија је да је назив мохито једноставно дериват од мохадито (шпански за „благо влажан“), деминутив од мохадо („мокро“).[20]
Мохито је рутински представљан као омиљено пиће аутора Ернеста Хемингвеја.[21] Такође се често говорило да је Хемингвеј прославио бар под називом Ла Бодегита дел Медио када је постао један од његових сталних гостију и написао „Мој мохито у Ла Бодегити, мој дајкири у Ел Флоридити“ на зиду бара. Овај епиграф, руком писан и потписан његовим именом,[22] опстаје упркос сумњама које су изразили Хемингвејеви биографи у вези са таквим покровитељством и ауторовим укусом за мохитое.[23] Ла Бодегита дел Медио је познатија по храни него по пићу.[24]
Истраживање међународне компаније за истраживање тржишта показало је да је 2016. године мохито био најпопуларнији коктел у Британији и Француској.[25]
Познато је да неки хотели у Хавани користе шећер у праху са листовима нане, а не гранулирани шећер, јер се први лакше раствара, док многи објекти уместо тога користе једноставан сируп.[26] „Розе мохито”, који је варијација мохита која садржи алкохол са укусом руже, Ланик, први пут је креиран у Албертс Шлосовом бару у Манчестеру, у Енглеској.[27] Мохито без алкохола се зове „девичански мохито“ или „нохито“.[28] Кохито додаје арому кокоса, често кроз употребу рума са укусом кокоса.[29] Прљави мохито захтева златни рум уместо белог рума и употребу сировог шећера или шећера демераре.[30] Демерара је светлосмеђи, делимично рафинисани шећер који се производи од прве кристализације током прераде сока од трске у кристале шећера. Додавање овога у мохито даје му укус налик на карамелу.[31] Мохито са тамним румом једноставно захтева да се уместо белог користи тамни рум.[30]
У Мексику, бренд текиле Дон Хулио нуди „мохито бланко“ једноставном заменом рума текилом.[32]
У Перуу постоје варијације мохита које се праве додавањем воћа као што је грејпфрут, који се зове „мохито де тороња“,[33] или са маракујом, који се зове „мохито де маракуја“.[34] Многи ресторани их служе ова пића,[35][36] а ови додати састојци побољшавају коктел и његов оригинални укус. Неки други плодови се налазе у другим рецептима за мохито: крушке, малине и поморанџе.[30] Пире од таквог воћа се такође може користити уместо целог воћа. Мохито са јагодама укључује гњечене јагоде;[37] даље одступање у овом правцу замењује џин за лагани рум и лимунов сок за сок од лимете и додаје тоник.[38]
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.