From Wikipedia, the free encyclopedia
Дејвид Бом (20. децембар 1917 — 27. октобар 1992) био је амерички научник који се сматра једним од најзначајнијих теоријских физичара 20. века [1] и који је допринео нестандардним идејама у квантној механици, неуропсихологији и филозофији ума. Добитник је награде Краљевског друштва у Лондону.[2]
Бом је сматрао да квантна физика сугерише да је стари дуалистички модел реалности, у коме постоје две врсте супстанце, ментална и физичка које међусобно интерагују, превише ограничен. Да би допунио овај модел, развио је математичку и физичку теорију „имплицитног“ и „експлицитног“ редоследа.[3] Сматрао је да мозак, на ћелијском нивоу, ради у складу са математиком неког квантног ефекта, и постулирао је да је мисао нелокализована баш као и квантни ентитети.
Бомово главно интерсовање је било разумевање природе реалности уопште, а посебно свести као кохерентне целине, која, по Бому, никада није статична и завршена већ процес који се одвија.[4]
Дејвид Бом је рођен у Пенсилванији. Поред тога што је одгајан у јеврејској породици, постао је агностик у раној младости.[1] Дипломирао је на Пенсилванијском државном универзитету 1939. године, после чега је годину дана похађао Калифорнијски институт технологије. Докторирао је под менторством Роберта Опенхајмера при Калифорнијском универзитету у Берклију.
Иако је Роберт Опенхајмер позвао Бома да ради са њим на Пројекту Менхетн, чији је циљ био прављење прве нуклеарне бомбе, директор пројекта генерал Лесли Грувс није то одобрио због Бомових политичких ставова и веза са комунистима.
За време рата предавао је физику у Берклију и бавио се истраживањима у области физике плазме, као и синхотрона и синхоциклотрона.
Докторирао је 1943. под необичним околностима. Наиме, неки од прорачуна у његовом докторском раду су били важни за пројекат „Менхетн“, те је његов рад био заплењен и добио статус „строго поверљивог“, а самом Бому ускраћен пристум. Због тога Бом није бранио свој рад, већ је докторирао тако што је Роберт Опенхајмер уверио универзитет да је Бом успешно завршио своје истраживање.
После рата радио је као професор на Универзитету Принстон. Блиско је сарађивао са Албертом Ајнштајном. Због његових веза са оптуженим комунистима и одбијањем да сведочи против њих прекинут му је радни уговор на Принстону. Опенхајмер и Ајнштај су му својим препорукама помогли да добије позицију професора на Универзитету Сао Паоло у Бразилу.[5][6]
У својим раним радовима Бом је дао значајни допринос физици, нарочито квантној механици и теорији релативности. Као постдипломац на Берклију, развио је теорију плазме, откривши електронски феномен, данас познат као Бомова дифузија.[7] Његова прва књига „Квантна теорија“ била је добро прихваћена, између осталих и од стране Алберта Ајнштајна. Међутим, Бом је постао незадовољан ортодоксном интерпретацијом квантне теорије о којој је писао у својиј књизи. Бомов циљ није био да развије детерминистички, механички поглед на свет, већ да покаже да се физичке карактеристике могу приписати дубљој реалности. Почео је да развија своју сопствену интерпретацију квантне механике (Де Брољ-Бомова теорија), чија су се предвиђања савршено слагала са недетерминистичком квантном теоријом. На почетку је свој приступ називао теорија скривених променљивих, али ју је касније назвао онтолошка теорија.[8][9]
Поред свог начног рада, Бом је био дубоко заинтересован за проучавање природе свести, са посебном пажњом на улогу мишљења и на његове везе са пажњом, мотивациојом и унутрашњим и спољашњим сукобима јединке. Своје ставове је прецизније формулисао кроз сарадњу са психологом-филозофом Џиду Кришнамурти, која је започела 1961. и трајала четврт века.[10] [11]
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.