Станислав Вуколајев Радоњић (Његуши 1690 — Петроград, 17. марта 1758) био је први црногорски гувернадур од 1756. (1754,[1] 1751[2]) до смрти 1758. године. Титула губернадура додељена му је од народа на збору поводом прославе победе над Турцима.
Станислав Радоњић | |
---|---|
Датум рођења | 1690. |
Место рођења | Његуши, Црна Гора |
Датум смрти | 17. март 1758. |
Место смрти | Санкт Петербург, Русија |
Под командом сердара Станислава Радоњића први пут је турска војска претрпела пораз и то је било на Бијелим пољанама.
Биографија
Рођен је 1690. у Његушима (Црна Гора) као унук угледног и моћног племенског главара поп, сердара, војводе Стана Радоњића и син поп, сердара Вуколаја .
Прва побједа Црногораца (под командом Станислава Радоњића), над турском војском (коју је предводио ћехаја Ахмет-паша) догодила се на Бијелим Пољанама 1756. године, гдје је Станислав погубио и самог ћехају. На прослави побједе, Збор црногорски на Цетињу је наградио Станислава Радоњића (поред већ постојећих титула војвода-сердар) и титулом гувернадур, која је постала насљедна његовој породици. На ову победу су позитивно реаговале све земље у окружењу као и Русија.
Станислав Радоњић се, као личност с несумњивим политичким утицајем и учинком, помиње у разним контекстима – као сердар и као гувернадур. Као сердар, у улогама: одлучног заступника црногорских интереса у сусједним областима; крајње уздржаног, или чак опортунистички настројеног политичара, особито кад је у питању борба против Турака; врло вјештог и признатог дипломате. Као гувернадур, у улогама: предсједника суда; митрополитовог политичког противника, који с њим дијели власт; храброг војсковође у рату с Турцима 1756.
Радио је на изради, обнови и проширењу цркве Св. Госпођа и цркви Св. Арханђела на Његушима, као и набављању средстава за обнову и одржавање манастира на подручју Албаније који су под вјерском ингеренцијом Цетињске митрополије. Његов старији син (Вукале) Вуколај Радоњић , од њега насљеђује гувернадурство. После Вуколајеве смрти, гувернадур је млађи син, Јован Радоњић кога насљеђује на функцији гувернадурства његов син последњи црногорски гувернадур Вуколај Радоњић .
Умро је 17. марта 1758. године у Санкт Петербургу, гдје је и укопан уз почасти Руског двора. На гробу се налази Породични грб Радоњића са Његуша.
Занимљивости
- У осврту на пашине претње и диктат, гувернадур Стано Радоњић је подвукао да је турски метод притиска само још већи подстицај да се у отпору истраје. Између осталог, Радоњић је на крају рекао: „Оно што се од нас тражи да урадимо у овој нашој велико нужди и јаду, јесте да сви до најмањега треба да храбро пролијете вашу крв на ђедову земљу, да би одбранили нашу слободу. Уздам се у помоћ Свевишњега, да ће нас ојачати и дати снаге нашој ваздашњој црногорској храбрости и да ћемо показати са неустрашивошћу колико су крепке наше снаге, као што су увијек у прошлости наши преци показивали.“[3]
- Митрополит Петар I, у свом десетерачком запису Пјесна како Црногорци разбише Турке 1756, помиње имена само двојице главара који су на том збору Турцима рекли „не“ (стихом: „ками да им дамо“), од којих је један сердар Стано Поповић (тј. сердар Станислав Радоњић)[4]
Референце
Спољашње везе
Wikiwand in your browser!
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.