![cover image](https://wikiwandv2-19431.kxcdn.com/_next/image?url=https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/e/e4/Social_Network_Diagram_%2528segment%2529.svg/langsr-640px-Social_Network_Diagram_%2528segment%2529.svg.png&w=640&q=50)
Теорија модернизације
From Wikipedia, the free encyclopedia
Теорија модернизације је скуп научних тврдњи који користи како би се објаснио процес модернизације у различитим срединама. Модернизација се ослања на модел напредне транзиције из традиционалног у модерно друштво. Теорија модернизације је зачета идејама немачког социолога Макса Вебера (1864-1920), која је основа парадигме модернизације, коју је развио професор социологије за Харварда, Талкот Парсонс (1902-1979). Теорија посматра интерне факторе у земљи. Теорија претопставља да се, уз одговорајаћу „помоћ“ спољних фактора, традиционалне земље могу развити у истој мери као и напредније земље. Теорија модернизације је била доминантна идеја у друштвеним наукама током 50-их и 60-их година 20. века, након чега пада у заборав. После 1990. се враћа на мала врата, али је и даље веома контроверзан модел.[1]