![cover image](https://wikiwandv2-19431.kxcdn.com/_next/image?url=https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/e/e4/Social_Network_Diagram_%2528segment%2529.svg/langsr-640px-Social_Network_Diagram_%2528segment%2529.svg.png&w=640&q=50)
Социологија права
From Wikipedia, the free encyclopedia
Социологија права (или правна социологија) се често описује као поддисциплина социологије или међудисциплинарни приступ у оквиру изучавања права.[1][2][3] Неки сматрају да социологија права "нужно" припада области социологије[4], док га други сматрају за поље истраживања између дисциплина права и социологије.[5] Други је, ипак, не сматрају ни за поддисциплину социологије, ни за грану правних студија, већ за посебну област истраживања у оквиру шире традиције друштвених наука. Сходно томе, може се описати (без позивања на традиционално схватање социологије) као "систематско, теоретски основано, емпиријско истраживање права као скупа друштвених деловања или као аспекта или области друштвеног искуства".[6] Социологија права се бави правом и правдом, као темељним институцијама основне грађе друштва које посредује "између политичких и економских интереса, између културе и нормативног поретка друштва, успостављања и одржавања међузависности, и улоге извора консензуса, принуде и друштвене контроле".[7]
Без обзира на то да ли је социологија права дефинисана као поддисциплина социологије, приступ у оквиру правног изучавања, или независна област истраживања, она остаје интелектуално зависна пре свега од традиције, метода и теорија традиционалног схватања социологије и, у мањој мери, од других друштвених наука, као што су социјална антропологија, политичке науке, социјална политика, криминологија и психологија; као таква, она одражава друштвене теорије и упошљава друштвене научне методе права, правне институције и правно понашање.[8]
Уже говорећи, социологија права се састоји од различитих приступа изучавања права у друштву. Ти приступи емпиријски испитују и теоретишу о међуделању закона, правних, не-правних институција и друштвених фактора.[9] Области социо-правне истраге укључују: социјални развој правних институција, облике друштвене контроле, законске регулативе, међуделање правних култура, друштвене конструкције правних питања, правну струку и однос између права и друштвених промена.
Социологија права такође користи и повремено се ослања на истраживања спроведена у оквиру других области, као што су упоредно право, критична студија права, филозофија права, правна теорија, права и економија и права и књижевност. Њен циљ обухвата историјски покрет права и правде и њихово немилосрдну савремену конструкцију (нпр. у области филозофије права која се бави институционалним питањима условљеним друштвеним и политичким ситуацијама, у интердисциплинарним наукама, као што је криминологија, и кроз анализу економске ефикасности и друштвени утицај правних норми).[10]