![cover image](https://wikiwandv2-19431.kxcdn.com/_next/image?url=https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/e/e4/Social_Network_Diagram_%2528segment%2529.svg/langsr-640px-Social_Network_Diagram_%2528segment%2529.svg.png&w=640&q=50)
Метода дијалектичког хиперемпиризма
From Wikipedia, the free encyclopedia
Метода дијалектичког хиперемпиризма је свака непоколебљива и неконтролисана дијалектика која води у безгранично различита искуства. Француски социолог Жорж Гурвич у првој фази свог развоја сматрао је да се помоћу феноменолошког метода могу сазнати и описивати друштвени феномени. Касније, Гурвич одбацује феноменолошки метод у социологији и развија метод дијалектичког хиперемпиризма. Он је своју концепцију дијалектике узимао у значењу опште теорије искуства. Ово индентификовање са искуством у целини оријентисало је Гурвича на став да дијалектика има битно људско значење, значење саме људске индивидуалне и колективне праксе. Тим поводом Гурвич каже: „Види се, наиме, колико је дијалектички хиперемпиризам (или емпиријско–реалистичка дијалектика) људски, а колико људско, друштвено, историјско јесте хиперемпиријско и дијалектичко“.[1] С обзиром да је дијалектика већ конципирана као најпотпунија искуствена синтеза, Гурвич ће у савременим природно–научним теоријама видети ослонац за своје схватање те ће у илустрацијама операционалних принципа дијалектике наводити Боров принцип дијалектичке комплементарности, Гонзетову идеју о бесконачно малим и бесконачно великим величинама, Хајзенбергову „једначину неизвесности“, Ајнштајнов принцип релативитета и Башеларову операционалистичку дијалектику.