From Wikipedia, the free encyclopedia
Битка код Керестинца (1573) била је део хрватскословеначке сељачке буне 1573.[1]
Битка код Керестинца (1573) | |||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|
Део Сељачке буне | |||||||
![]() Погубљење Матије Гупца у Загребу 5. фебруара 1573. | |||||||
| |||||||
Сукобљене стране | |||||||
![]() | Побуњени хрватски кметови | ||||||
Команданти и вође | |||||||
![]() | Никола Дорочић | ||||||
Јачина | |||||||
око 300-600 коњаника[1] | око 3.000[2] | ||||||
Жртве и губици | |||||||
лаки | тешки[1] |
Хрватско-словеначка сељачка буна 1573. избила је као последица тешког положаја хрватских и словеначких кметова у каснијем раздобљу феудализма. Племство и свештенство, на које се у борби против Турака и кметова ослањала краљевска власт, уживало је привилегије и сва политичка права, док је сасвим бесправно сељаштво сносило све пореске терете државе и цркве, посебно тешке урбаријалне намете властеле (кулук, тлака). Уз то, сељаштво је највише било изложено пустошењима Турака, па је подносило и знатан терет борбе против њих.[3]
Устанак је избио 29. јануара 1573. истовремено у целом Хрватском Загорју и јужно од Саве на подручју: Мокрице, Самобор, Окић, Јастребарско, а у Штајерској од Бизељског до Подчетртка, ширећи се према Брежицама. Грегорић је са одредом освојио Цесарград уз помоћ бизељских кметова.[1]
Буна словеначких кметова, под вођством бравара Павла Штерца и обућара Кукеца, проширила се 1. фебруара од Куншперка до Пилштања. Грегорић је 2. фебруара допро са одредом до ушћа Сутле у Саву, овладао прелазима код Мокрица и 3. фебруара упао у Брежице, не заузевши тамошњи замак. Продужио је за Видем, ојачан брежичким кметовима; Кршко му се предало 4. фебруара без борбе и одатле је упутио јачи део (преко 2.000 људи) под капетаном Николом Купинићем долином Крке према Новом Месту, ради окупљања тамошњих словеначких кметова и придобијања сељака и ускока у Жумберку и Метлики. Грегорић је са 5-6.000 људи наставио наступање левом обалом Саве према Севници.[1]
Хрватску војску средином 16. века (након 1553) чинила су 3 дела:
Пошто је сељачка буна у суштини била грађански рат у Хрватској, то су се на бојиштима сукобили разни делови хрватске војске. Битке код Керестинца и Мокрица биле су у суштини борба кметовског дела општег позива против неколико племићких бандерија.
Током буне 1573., због немира међу кметовима није било могуће подићи општи позив, а Гашпар Алапић није могао да располаже најамничком војском са границе, која је била под командом краљевских официра (већином Немаца): тако су му остале само племићке бандерије. Познато је да је подбан за ову битку окупио своје и сестрине вазале, туропољске племиће и део коњаника Зринских: у свему могао је имати највише 3 непотпуне бандерије-око 600 до 1.200 коњаника.
Против Алапића код Керестинца и Мокрица борили су се кметови из Окића и Јастребарског: њихов број Алапић је процењивао на око 3.000.[2] Већина кметова имала је бар неког ратног искуства, служећи у општем позиву против Турака као пешаци-копљаници и пушкари (по 1-2 из сваке куће) и лаки коњаници (по 1 на 10 домова). Такође, стубички и суседградски кметови борили су се у служби Хенинговаца у њиховом приватном рату против Тахија и бана Петра Ердедија: тако су Хенинговци наоружали 800 kmетова за освајање замка у Стубици (27. јануара 1565), а подбан Амброз Грегоријанец наоружао је чак 3.000 kmетова за битку против банске војске код Суседграда (3. јула 1565.-коју су кметови мимо свих очекивања добили.).[6]
Међутим, у тренутку побуне, највећи део оружја и муниције сељачке народне војске био је ван домашаја побуњеника-у утврђеним замковима господара. Једини замкови освојени током буне били су Цесарград (пао 29. јануара) и Кршко (предало се 4-5. фебруара), где су кметови свакако заробили нешто пушака, сабаља, копаља и неколико (8—10) лаких топова-лубарди. Међутим, оружје из Цесарграда подељено је између Грегорићеве и Гупчеве војске у Стубици, а оно из Кршког између Грегорићевог и Купинићевог одреда, а муниције и барута било је мало. Према томе, већина сељака били су пешаци наоружани секирама, млатовима и косама, са нешто пушака (и врло мало муниције), а највише 10% могли су се борити као лаки коњаници (свакако са непотпуном опремом). У недостатку пушака, лук и стрела још увек су били популарно оружје кметова у народној војсци (општем позиву).[5] Ова група сељака вероватно је била слабије наоружана од осталих (Грегорићевих и Гупчевих) и није имала топова, пошто за разлику од Грегорићеве војске још није била освојила ниједан град.
На вест о паду Цесарграда (29. јануара), који је био својина Јане Алапић-Ердеди (удовице бана Петра Ердедија), подигли су се кметови из Окића, Самобора, Јастребарског и Керестинца и кренули у Крањску, да се споје са Грегорићевом војском и штајерским устаницима. За то време, баницин брат, подбан Гашпар Алапић окупио је феудалну коњицу Зринског и грофице Ердеди и туропољске племиће и изненадио је побуњенике на путу за Крањску: 6. фебруара разбио је код Керестинца групу окићких кметова, а потом истог дана и другу код Мокрица.[1] Битка је трајала око 3 часа, посечено је око 500-600 kметова, а губици племића били су мали.[7]
Након две лаке победе, Гашпар Алапић се спојио са остатком банске и крајишке војске у Загребу: са скоро 5.000 увежбаних војника био је спреман да нападне главно устаничко упориште у Доњој Стубици. Одлука је пала 3 дана касније у бици код Стубице 9. фебруара 1573.
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.