From Wikipedia, the free encyclopedia
Svetišče Šimogamo (japonsko 下鴨神社, latinizirano: Šimogamo-džindža) je pomembno šintoistično svetišče v okrožju Šimogamo v delu Sakjō mesta Kjoto. Njegovo uradno ime je Kamo-mioja-džindža (賀茂御祖神社).[1] Je eno najstarejših šintoističnih svetišč na Japonskem in je eden od sedemnajstih zgodovinskih spomenikov starodavnega Kjota, ki jih je UNESCO uvrstil na seznam svetovne dediščine. Izraz Kamo-džindža v japonščini je splošna referenca na svetišče Šimogamo in Kamigamo, tradicionalno povezana svetišča Kamo v Kjotu;[2] Šimogamo je starejši od para, verjamejo, da je 100 let starejši od Kamigama in izvira iz 6. stoletje, stoletja preden je Kjoto postal glavno mesto Japonske (794, glej Heian-kjo). Kamo-džindža ima funkcijo zaščite Kjota pred škodljivimi vplivi.[3]
Svetišče Šimogamo 下鴨神社 | |
---|---|
![]() Svetišče Šimogamo | |
Religija | |
Pripadnost | šintoizem |
Božanstvo | tamajoribime (玉依姫命) kamotaketunuminomikoto (賀茂建角身命) |
Festival | Aoi Macuri (Kamo no Macuri; 15. maj) |
Lega | |
Kraj | 59 Šimogamo Izumigava-čō, Sakjō-ku, Kjoto, prefektura Kjoto |
Koordinati | 35°02′20″N 135°46′21″E |
Arhitektura | |
Vrsta arhitekture | nagare-zukuri |
Ustanovljeno | 6. stoletje |
Spletna stran | |
www |
Ime džindža identificira družino kami ali božanstev Kamo, ki so tu čaščena. Ime se nanaša tudi na območje bližnjih gozdov svetišča, ki so ostanki pragozda Tadasu no Mori. Poleg tega se ime svetišča nanaša na zgodnje prebivalce tega območja, klan Kamo, od katerih mnogi še naprej živijo v bližini svetišča, ki so mu tradicionalno služili njihovi predniki.[4]
Svetišče Šimogamo je posvečeno čaščenju Tamajori-hime (玉依姫, 'deklica, ki vabi duha') in njenega očeta Kamo Takecunomija (賀茂建角身). Tamajori-hime je mati Kama Vakeikazučija (賀茂別雷, Kamov delilec groma), katerega oče je bil Honoikazuči-no-mikoto (火雷神, bog ognja in groma).[5][6] Svetišče Kamigamo, drugo od dveh svetišč Kamo v Kjotu, je posvečeno Kamu Vakeikazučiju. Ti kami so različno povezani z grmenjem.
Svetišče je postalo predmet cesarskega pokroviteljstva v zgodnjem obdobju Heian.[7]
Šimogamo je bil skupaj s svetiščem Kamigamo označen kot eno od dveh glavnih šintoističnih svetišč (ičinomija) v nekdanji provinci Jamaširo.[8]
Leta 965 je cesar Murakami ukazal poslati cesarske glasnike, da poročajo o pomembnih dogodkih japonskim varuhom kamijem, vključno s Kamo-Tamajori-hime in Kamo-Takecune.
Pisec Hōdžōki, Kamo no Čōmei (鴨長明),je bil drugi sin enega od glavnih duhovnikov svetišča, Kamo no Nagacugu (鴨長継). [9]
Od leta 1871 do 1946 je bil Šimogamo uradno označen kot eden od Kanpei-taiša (官幣大社), kar pomeni, da je bil na prvem mestu med svetišči, ki jih podpira vlada.[10] Danes je to eno najbolj obiskanih mest v novem letu, priljubljeno narodno igro kemari pa pogosto igrajo šintoistični duhovniki.
Struktura svetišča je bila postavljena leta 678 med vladavino cesarja Tenmuja in je postala glavna stavba med vladavino cesarja Kanmuja, ko je prestolnico preselil iz Nare v Heian-kjo.[15]
Svetišče Šimogamo (svetišče Spodnji Kamo) naj bi bilo iz 6. stoletja.
Model koče, opisan v Hōdžōki (pomembno in priljubljeno kratko delo zgodnjega obdobja Kamakura), je v delu svetišča Kavai džindža.[16]
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.