Kamboški genocid
poboj približno 1,5 do 3 milijonov Kambodžanov ter množično pridržanje in mučenje, ki ju je izvajala vlada Rdečih kmerov med letoma 1975 in 1979 / From Wikipedia, the free encyclopedia
Kamboški genocid (kmersko របបប្រល័យពូជសាសន៍នៅកម្ពុជា) je bilo sistematično preganjanje in pobijanje državljanov Kambodže, ki so ga izvajali Rdeči Kmeri pod vodstvom generalnega sekretarja Komunistične partije Kampučije Pola Pota, ki je Kambodžo radikalno potisnil v popolnoma samozadostno agrarno socialistično družbo. V letih od 1975 do 1979 je zaradi nje umrlo 1,5 do 2 milijona ljudi, skoraj četrtina prebivalstva Kambodže iz leta 1975 (približno 7,8 milijona).[1][2][3]
Kamboški genocid | |
---|---|
Lobanje umrlih žrtev, v muzeju Kambodškega genocida | |
Lokacija | Kambodža (takrat Kampučija) |
Datum | 17. april 1975 – 7. januar 1979 |
Žrtve | 1,5 milijona – 2 milijona |
Storilci | Rdeči Kmeri, Pol Pot |
Pola Pota in Rdeče Kmere sta dolgo časa podpirala Komunistična partija Kitajske in njen predsednik Mao Cetung;[lower-alpha 1] ocenjuje se, da je vsaj 90 % tuje pomoči, ki so jo prejeli Rdeči kmeri, prišlo iz Kitajske, samo leta 1975 pa je Kitajska prispevala vsaj 1 milijardo USD brezobrestne gospodarske in vojaške pomoči.[9][10][11] Po prevzemu oblasti aprila 1975 so Rdeči kmeri želeli po vplivu kulturne revolucije državo spremeniti v agrarno socialistično republiko, ki bi temeljila na politiki ultramaoizma.[lower-alpha 2] Pol Pot in drugi uradniki Rdečih Kmerov so se junija 1975 v Pekingu sestali z Maom, ki jim je dal soglasje in nasvete, visoki uradniki KPK, kot je bil član stalnega odbora politbiroja KPK Džang Čunčjao (pinjin Zhang Chunqiao), pa so pozneje obiskali Kambodžo in ji ponudili pomoč.[lower-alpha 3] Rdeči Kmeri so za uresničitev svojih ciljev izpraznili mesta in prisilili Kambodžane, da so se preselili v delovna taborišča na podeželju, kjer so se množile usmrtitve, prisilno delo, fizično nasilje, podhranjenost in bolezni.[16][17] Leta 1976 so Rdeči kmeri državo preimenovali v Demokratično Kampučijo.
Poboji so se končali, ko je vietnamska vojska leta 1978 vdrla v državo in strmoglavila režim Rdečih Kmerov. Do januarja 1979 je zaradi politike Rdečih kmerov umrlo od 1,5 do 2 milijona ljudi, od tega 200 do 300 tisoč kitajskih kambodžanov, 90 tisoč muslimanov in 20 tisoč vietnamskih kambodžanov.[18][19] 20 tisoč ljudi je šlo skozi Varnostni zapor 21, enega od 196 zaporov, ki so jih upravljali Rdeči kmeri,[3][20] in le sedem odraslih je preživelo.[21] Ujetnike so odpeljali na polja smrti, kjer so jih usmrtili (pogosto s krampi, da bi prihranili naboje)[22] in pokopali v množičnih grobiščih. Ugrabitev in indoktrinacija otrok sta bili zelo razširjeni, mnoge so prepričali ali prisilili, da so zagrešili grozodejstva.[23] Do leta 2009 je kamboški dokumentacijski center popisal 23.745 množičnih grobišč, v katerih je približno 1,3 milijona domnevnih žrtev. Neposredne usmrtitve naj bi predstavljale do 60 % žrtev genocida,[24] druge žrtve pa so umrle zaradi lakote, izčrpanosti ali bolezni.
Genocid je sprožil drugi val beguncev, od katerih so številni pobegnili na sosednjo Tajsko in v manjši meri v Vietnam.[25] Vietnamska invazija na Kambodžo je končala genocid in januarja 1979 porazila Rdeče kmere.[26] 2. januarja 2001 je kamboška vlada ustanovila sodišče za Rdeče Kmere, ki naj bi sodilo članom vodstva Rdečih Kmerov, odgovornim za genocid v Kambodži. Sojenje se je začelo 17. februarja 2009.[27] Nuon Čea in Khieu Samphan sta bila 7. avgusta 2014 obsojena na dosmrtno zaporno kazen zaradi zločinov proti človeštvu, storjenih med genocidom.[28]