Daniel Sinapius-Horčička
From Wikipedia, the free encyclopedia
From Wikipedia, the free encyclopedia
Daniel Sinapius-Horčička (* 3. august 1640, Sučany – † 27. január 1688, Levoča) bol slovenský barokový spisovateľ a prekladateľ.
Pochádzal z rodiny kazateľa a po štúdiách v Levoči a v nemeckom Wittenbergu pracoval ako rektor v Jelšave, kazateľ v Kameňanoch, Liptovskej Teplej a v Radvani. V roku 1673 bol počas prenasledovania protestantov odsúdený do vyhnanstva, a tak aj s rodinou odišiel najprv do Brehu v Sliezsku, neskôr do Vratislavi a Nového Bojanova. Po návrate z exilu v roku 1683 pôsobil krátko v Radvani a neskôr v Levoči, kde okrem toho, že pôsobil ako rektor, evanjelický kňaz a inšpektor gymnázia, robil aj redaktora a korektora slovenských kníh v Brewerovej tlačiarni. Jeho synom bol pedagóg Ján Sinapius (1667 – 1710).
Venoval sa písaniu latinských príležitostných básní, dišpút a školských drám, no veľkú časť svojej tvorby venoval barokovej náboženskej próze, zbieraniu prísloví a slovenskej duchovnej poézii. Napriek tomu, že veľa úsilia venoval latinskej tvorbe, v slovenských dielach sa prejavuje jeho národné uvedomenie – velebí slovenský jazyk a vyčíta nedostatok vlastenectva; vyzdvihuje starobylosť slovenského národa a venuje sa súdobej slovenskej mládeži, a taktiež zámerne používa slovenské jazykové prostriedky, ktoré uprednostňuje pred literárnou češtinou.