Hipostaza arhonata
From Wikipedia, the free encyclopedia
Hipostaza arhonata, poznata i kao Stvarnost vladara, je gnostički spis iz 3. vijeka pronađen u 20. vijeku u okviru knjižnice Nag Hamadi.[1]
Hipostaza arhonata predstavlja ezoterično tumačenje Knjige Postanka 1-6, djelomice u formi dijaloga otkrivenja između anđela i ispitivača. I premda je ova egzegeza primjer sveobuhvatnog helenističkog sinkretizma, najjasniji su njezini dijelovi židovski. Također, zbog jasno prisutnih kršćanskih obilježja, djelo možemo smatrati kršćanskim. Teološko je stajalište traktata gnostički orijentirano, uz moguć setijanski utjecaj.[1]
Hipostaza Arhonata govori o postojanju zlih arhonata (vladara) u kosmosu koji porobljavaju duhovni svet. Ovo je jedno od ključnih gnostičkih verovanja, koji su vlastitu duhovnu prirodu definirali u suprotnosti s pojmom vlasti koja porobljava. No, spis obećava da za kršćanske gnostike postoji nada, jer će njihova duhovna priroda biti trajnija od arhontske, a njihova nebeska sudbina slavnija. Vladari će na kraju nestati, a gnostici, djeca svjetlosti, spoznat će i slaviti Oca.[1]