From Wikipedia, the free encyclopedia
Eseul (din fr. essayer, încercare) este un text conținând reflecții ale autorului pe diverse subiecte (filosofice, istorice, literare, politice, științifice, etc.).
În sensul original în care a fost introdus de Michel de Montaigne, ce se pune la încercare într-un eseu este în primul rând judecata autorului (fr. essai de jugement), abilitatea de a genera și asocia idei, înaintea abilității de a exprima ideile astfel formate într-o formă expresiv literară.
Eseul prezintă argumente (care pot fi atât raționale, cât și emoționale) într-o problemă specifică, dar se deosebește de un studiu sau articol științific, care abordează o problemă în mod nepărtinitor, este scris pe un ton obiectiv și, în principiu, ajunge întotdeauna la o concluzie.
Forma și stilul eseului ca specie literară sunt flexibile, oferind posibilități vaste pentru consemnarea unor opinii, asocierea de idei și evidențierea conexiunilor dintre ele, etc. Eseurile pot fi în proză sau în versuri, de mici sau mari dimensiuni, cu un stil formal sau informal.
În prezent, eseurile sunt frecvent folosite în analiza operelor de artă (critică literară, cinematografică, muzicală, etc.) De exemplu, un eseist poate să abordeze o operă literară, sau un aspect al ei (o idee, o temă, un simbol) de pe poziții filosofice, poate să apeleze la informații sociologice sau psihologice, poate să facă asociații pe o temă, etc.