From Wikipedia, the free encyclopedia
Italia ocupă locul 5 în Europa în ceea ce privește densitatea populației, aproximativ 196 de persoane pe km². Dintr-o țară cu emigranți în masă, în ultimii 20 de ani, Italia a devenit o mare primitoare de imigranți, 7,5% din populația națiunii fiind din străinatate. Chiar dacă populația Italiei este în creștere, acest fapt se datorează în mare parte valului de migrații. Națiunea deține o rată scăzută a fertilității, de 1,41 copii pe familie și o speranță de viață ce ocupă locul 19 în lume, după Noua Zeelandă și Insulele Bermude și întrecând pe Gibraltar și Monaco.
![]() | Acest articol sau secțiune are mai multe probleme. Puteți să contribuiți la rezolvarea lor sau să le comentați pe pagina de discuție. Pentru ajutor, consultați pagina de îndrumări.
Nu ștergeți etichetele înainte de rezolvarea problemelor. |
La sfârșitul anului 2008, populația Italiei a depășit 60 milioane de persoane. Italia deține o populație mare, ce ocupă locul 4 în Uniunea Europeană ca număr de locuitori și locul 23 în lume. Densitatea populației de 199,2 persoane pe km², deține locul 5 în Uninunea Europeană. Cea mai mare densitate a populației se înregistrează în nordul Italiei, care ocupă o treime din teritoriul țării și aproximativ jumătate din populația totală a țării. După al-II-lea Război Mondial,Italia a înregistrat o creștere economică prelungită, ce a cauzat un masiv exod rural spre orașe și în același timp a transformat națiunea dintr-una cu mulți emigranți, într-una primitoare de imigranți. Fertilitatea crescută a persistat până în anul 1970, când a decăzut sub ratele normale, așa încât în anul 2008, unul din 5 italieni avea peste 65 de ani. În ciuda acestui fapt,în anul 2000, Italia a înregistrat o creștere a natalității (în special în regiunile nordice), pentru prima dată în mulți ani, mulțumită în special imigrației masive din ultimele două decenii.Rata totală a fertilității a înregistrat de asemenea o creștere semnificativă în ultimii ani, mulțumită creșterii natalității,atât printre născuții străini, cât și printre născuții femeilor italiene, ce a crescut de la 1,32 copii pe femeie în anul 2005 la 1,41 copii pe femeie în anul 2008.
La începutul anului 2010, în Italia erau înregistrați de autorități 4.279.000 rezidenți de alte naționalități. Acest număr a atins un procent de 7,1% din populația țării și a reprezentat o creștere a acesteia cu 388.000 persoane an de an. Aceste cifre includ mai mult de jumătate de milion de copii, născuți în Italia de persoane de naționaliatăți străine -a doua generație de imigranți devine un element important în peisajul demografic- dar exclud persoanele de alte naționalități care ulterior au căpătat naționalitate italiană; aceasta s-a aplicat la un număr de 53.696 persoane în anul 2008. Cifrele exclud de asemenea și imigranții ilegali, așa numiții clandestini a căror număr este dificil de determinat. În mai 2008, The Boston Globe a stabilit o estimație de 670.000 de persoane pentru acest grup. O data cu expansiunea Uniunii Europene,cel mai recent val de migrații a fost din împrejurimile Europei, în special din Europa de Est și în creștere din Asia, înlocuind Africa de Nord care era cea mai mare generatoare de imigranți. Aproximativ 950.000 de români, din care 10% romi, sunt înregistrați oficial ca locuind în Italia, înlocuind albanezii și marocanii, fiind cea mai mare minoritate etnică. Numărul de români neînregistrați este dificil de estimat, dar The Balkan Investigative Reporting Network a sugerat că în anul 2007 ar fi trebuit să fie jumătate de milion de persoane, sau mai multe. Începând cu anul 2009, populația străină născută în Italia a fost subdivizată precum urmează: Europa (53,5%), Africa (22,3%), Asia (15,8%), S.U.A (8,1%) și Oceania (0,06%). Distribuția populației străine născute în Italia este foarte neuniformă: 87,3% dintre imigranți trăiesc în nordul și centrul țării (cele mai dezvoltate regiuni din punct de vedere economic), în timp ce doar 12,8% trăiesc în jumătatea sudică a peninsulei.
Italia a devenit o țară cu emigrații în masă, imediat după reunificarea națională în anii 1800. Între 1898 și 1914, anii de apogeu pentru diaspora italiană, aproximativ 750.000 de italieni au emigrat în fiecare an. Comunitățile italiene au prosperat odinioară în fostele colonii africane din Eritrea (aproape 100.000 la începutul celui de al-II-lea Război Mondial), Somalia și Libia (150.000 de italieni s-au stabilit în Libia, constituind aproximativ 18% din populația totală). Toți italienii din Libia au fost expulzați din Africa de Nord în anul 1970. În deceniul de după al-II-lea Război Mondial, până la 350.000 de persoane de etnie italiană au părăsit Iugoslavia. Un număr mare de persoane cu rădăcini strânse sau semnificative legate de poporul italian, este găsit în : Brazilia (25 milioane), Argentina (20 milioane), SUA (17,8 milioane), Franța (5 milioane), Uruguay (1,5 milioane), Canada (1,4 milioane), Venezuela (900.000) și Australia (800.000).
Câteva grupuri minoritare etnice sunt recunoscute legal și un număr de limbi minoritare au statut co-oficial de-a lungul Italiei în diferite părți ale țării. Limba franceză este co-oficială în Valle d'Aosta- deși, de fapt limba franco-provensală este vorbită aici în mod obișnuit si franco-corsicana in nordul Sardiniei in zona oraselor Sassari si Porto-Torres.Dialectul sard (un amestec de 70 % italiana,20 % cataluna-callera si 10 % alte incluziuni lingvistice ) este intalnit in jumatatea sudica a insulei Sardinia. Limba germană are același statut în câteva părți ale Provinciei Bolzano-Bozen și în vecinătatea lui Trentino și Ladin. Limba slovenă este recunoscută oficial în provinciile Trieste, Gorizia și Udine din Veneția Giulia. În aceste regiuni documentele oficiale sunt bilingve(trilingve în comunitățile din Ladin), sau sunt disponibile după cerere în limba italiană sau în limba co-oficială. Semnele de circulație sunt de asemenea multilingve, excepție făcând Valle d'Aosta unde-cu excepția chiar a Aostei care și-a menținut forma latină în italiană ca și în engleză-toponimele franceze sunt utilizate în general,tinzând să le italienizeze în timpul perioadei fasciste când ar fi fost abandonate. Educația este posibilă în limbile minoritare,acolo unde astfel de școli operează.
Romano-Catolicismul este de departe cea mai răspândită religie din țară, deși Biserica Catolică nu mai este oficial religie de stat. 79.8% de italieni sunt Romano-Catolici, deși doar o treime dintre aceștia s-au descris ca fiind membrii activi(36,8%). Alte grupuri Creștine din Italia sunt reprezentate de mai mult de 700.000 de Creștini Ortodocși, incluzând 470.000 nou veniți și 180.000 de grec Ortodocși, 550.000 Penticostali și Evangheliști(0,8%), dintre care 400.000 sunt membrii ai Adunării lui Dumnezeu, 235.685 Martori ai lui Iehova(0,4%),30.000 Valdezini, 25.000 Adventiști de ziua a-VII-a,22.000 Mormoni, 15.000 Baptiști, 7.000 Lutherani, 5.000 Metodiști,( afiliați cu Valdezinii). Cea mai veche minoritate religioasă a țării este reprezentată de comunitatea evreiască, cuprizând aproximativ 45.000 de persoane (0,06%). Nu mai este cel mai mare grup necreștin. Ca rezultat al imigrațiilor semnificative din alte părți ale lumii, aproximativ 1 milion de Musulmani(1,8% din totalul populației) locuiesc în Italia, deși doar 50.000 sunt cetățeni italieni. În plus, sunt 110.000 Budiști(0,2%), 70.000 adepți ai Sik și 70.000 Hinduși(0,1%) în Italia.
Populația Italiei este formată în proporție de 92% de cetățeni italieni, 2 % români , 4% de alți europeni ( în special albanezi, ucrainieni , croati, sloveni și alții), 2% nord africani și de 1,5% cetățeni de alte etnii asiatice si sud-americane.
Religia Italiei este reprezentată în proporție de 90% de Romano-Catolici(aproximativ o treime practicanți), de alți Creștini în proporție de 2%, Musulmani 3%, Atei sau Agnostici 5%.
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.