islandsk journalist og forfatter From Wikipedia, the free encyclopedia
Matthías Jochumsson (født 11. november 1835 i Skógar, Thorskafjördur, død 18. desember 1920 i Akureyri) var islandsk journalist, poet, dramatiker og oversetter. Han er mest kjent for sin lyriske poesi og for å ha skrevet teksten til Islands nasjonalsang, Lofsöngur, i 1874.
Matthías ble født som sønn av en fattig bonde i en stor familie. Han gikk ikke på skole før sent og da med støtte fra folk som var imponert over hans evner. I Reykjavík studerte han teologi i en alder av 30 år før han reiste til kontinentet.
Etter å ha vært ordinert som prest i sentrum av Reykjavík trakk seg fra posisjonen i 1873 grunnet mentalt stress etter å ha mistet sin andre kone. Han gikk inn i en periode plaget av religiøs kamp mens han samtidig var redaktør for Islands eldste ukeavis. Han ble igjen prest og holdt to stillinger inntil 1900 da han som den første islending fikk dikterlønn fra Alltinget, noe han beholdt i de neste tyve årene.
Han fikk et godt ry for sine oversettelser av William Shakespeare, Byron og Henrik Ibsen. Selv om han ble en grunnlegger av det moderne islandske drama med poetiske skuespill som Útilegumennirnir (De fredløse) i 1864 er det som poet han er mest kjent. Hans poesi er karakterisert som forfinet og elegant, men tildels ujevn. Han gjenoppvekket med hell de gamle norrøne metrikkene (versemålene) og han tok ofte opp temaer fra den norrøne litteraturen til poetisk behandling, eksempelvis den fredløse Grette Åsmundsson fra Grettes saga. Han skrev også minnediktet for Eggert Ólafsson med samme navn til hans ære.
Som Islands ledende romantiske poet og med en rik humanisme skrev han lyrikken til Sveinbjörn Sveinbjörnssons melodi som ble Islands nasjonalsang i 1874. Selv om dette er hans mest profilerte arbeid er det ikke hans beste som poet. Hans selvbiografi, Sögukaflar af sjálfum mér (Fortelligner fra mitt liv) ble utgitt i 1922.
Matthías døde i Akureyri på Island den 18. desember 1920 med en ubestridt posisjon som Islands nasjonalpoet. Hans hus i Akureyri, Sigurhæðir, som ble bygget i 1903, er restaurert til hans minne og åpen for publikum. Hans minnestiftelse fungerer også som forskningssted for vitenskap og for poeter i kreativ skriveprosesser. Leksjoner, forelesninger og spesielle litterære utstillinger blir også holdt.