From Wikipedia, the free encyclopedia
Markgreve (eller markgrevinne) var opprinnelig en adelig tittel i middelalderen, gitt til grever og militærledere med tildelt ansvar å forsvare Det tysk-romerske rikes grenseprovinser og -len,[1] såkalte markgrevskap, frem til rikets oppløsning i 1806. Etter rikets oppløsning ble disse markgrevskapene absorbert opp i større riker, eller så tok markgrever andre titler som heller viste til full selvstendighet.
Eksempler på markgrever var markgreven av Brandenburg og markgreven av Baden.
I det sene Romerriket og tidlige Østromerriket var tittelen exarch tilsvarende med markgreve.
Ordet «markgreve» kommer av tysk Markgraf, bestående av «mark» (av latin marchio; ca. 1551), og Graf – «greve». Det engelske og franske tilsvarende begrep er margrave.
Tittelen markgreve var kun i bruk to ganger i Danmark-Norge. Den ene gangen var da Hugo Octavio Accoramboni av Firenze ble utnevnt til «markgreve av Lister» (tidligere navn på Lista) i 1709. Den andre var året etter i 1710 da Francisco de Ratta av Bologna ble utnevnt til «markgreve av Mandal».[1]
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.