Kermadecøyene
From Wikipedia, the free encyclopedia
Kermadecøyene er en øygruppe i det sørlige Stillehavet, beliggende mellom Nordøya på New Zealand og Tonga. Øygruppen er oppkalt etter franskmannen Jean-Michel Huon de Kermadec og tilhører New Zealand.
Kermadecøyene | |||
---|---|---|---|
Kermadec Islands | |||
Geografi | |||
Plassering | Sørlige Stillehav | ||
Antall øyer | 6 | ||
Større øyer | Raouløya, Macauleyøya, Curtisøya | ||
Areal | 33 km² | ||
Høyeste punkt | 516 moh. (Moumoukai, Raoul Island) | ||
Administrasjon | |||
Land | New Zealand | ||
Demografi | |||
Befolkning | ubebodd | ||
Posisjon | |||
Kermadecøyene 29°16′37″S 177°55′24″V | |||
Øyene er av vulkansk opprinnelse og har subtropisk klima. Det var sist vulkanutbrudd på Raouløya i 2006. Det er undersjøisk vulkansk aktivitet i området.[1]
Polynesiere besøkte øyene på 1300-tallet, men da en fransk ekspedisjon kartla øyene i 1793, var de ubebodd. Seinere benyttet hvalfangere øyene for forsyninger, og det ble satt ut geiter. I 1830-årene ble det etablert permanent bosetting, men denne ble oppgitt etter vulkanutbrudd i 1870. New Zealand annekterte øyene i 1887. De er nå ubebodde, bortsett fra en feltstasjon på Raouløya, den største av Kermadecøyene.[2]
Øyene og havområdet er vernet, og kan bare besøkes med tillatelse fra New Zealands Department of Conservation.[3]