østerriksk diplomat og politiker From Wikipedia, the free encyclopedia
Engelbert Dollfuß (født 4. oktober 1892 i Texing i Niederösterreich i Østerrike-Ungarn, død 25. juli 1934 i Wien) var Østerrikes forbundskansler og senere diktator (1932–1934). Han ble født i Texing i Niederösterreich i 1892 og ble myrdet av østerrikske nazister i Wien i 1934.
Engelbert Dollfuß | |||
---|---|---|---|
![]() | |||
Født | 4. okt. 1892[1][2]![]() Texingtal (Østerrike-Ungarn) | ||
Død | 25. juli 1934[1][2][3][4]![]() Wien (Forbundsstaten Østerrike)[5] | ||
Beskjeftigelse | Politiker, diplomat, advokat, militært personell ![]() | ||
Utdannet ved | Universitetet i Wien | ||
Ektefelle | Alwine Dollfuß | ||
Barn | Eva Dollfuss | ||
Parti | Christlichsoziale Partei (–1933) Vaterländische Front (1933–) | ||
Nasjonalitet | Østerrike | ||
Gravlagt | Engelbert Dollfuss's grave | ||
Medlem av | KÖStV Rudolfina Wien KÖHV Franco-Bavaria Wien KÖHV Leopoldina Innsbruck KDStV Germania Berlin | ||
Utmerkelser | 3. klasse av Militærfortjenstkorset Militærfortjenstkorset Karl Troop Cross | ||
Østerrikes kansler | |||
1932–1934 | |||
Forgjenger | Karl Buresch | ||
Etterfølger | Kurt Schuschnigg | ||
Engelbert Dollfuß ble født utenfor ekteskap av bondedatteren Josepha Dollfuß. Han vokste opp i Kirnberg hos pleiefaren Leopold Schmutz.
Dollfuß skal allerede fra barnealder ha hatt et ønske om å bli katolsk prest. Etter anbefaling fra sogneprest Simon Veith overfor biskop Johann Baptist Schneider fikk han et stipend for das fürsterzbischöfliche Knabenseminar for erkebispedømmet Wien i Oberhollabrunn; der begynte han i 1904. I 1913 tok han matura. I noen få måneder studerte han så teologi ved Wiener Priesterseminar. Han gav opp dette studiet og begynte med rettsvitenskap ved universitetet i Wien. Dermed mistet han den kirkelige studiestøtte og hans økonomi ble svekket.
Dollfuß tok juraeksamen fra universitetet i Wien og bedrev studier i nasjonaløkonomi i Berlin. Han søkte verving innenfor det alpine Kaiserschützenregiment. Han kjempet med fremgang under første verdenskrig, skjønt han ble såret og holdt som krigsfange i Italia til 1918.
I 1920-årene vendte han seg mot politikken og steg hurtig innenfor det regjerende partiet, Christlichsoziale Partei, for hvilket han ble utnevnt til en rekke poster. I 1930 ble han utnevnt til leder av det statlige østerrikske jernbaneselskapet, Österreichische Bundesbahnen (ÖBB), og inntrådte det følgende år i regjeringen som skogs- og landbruksminister.
Etter indre uroligheter som førte til Karl Bureschs avgang, tiltrådte Dollfuß 39 år gammel som forbundskansler for en svak majoritetsregjering bestående av Christlichsoziale Partei, Landbund samt det høyrerekstreme Heimwehr (sosialdemokratene hadde krevd nyvalg, noe som hadde risikert å berøve de konservative kanslerposten). Regjeringspartiene hadde kun 83 mandater av 165 i nasjonalrådet og var derfor avhengig av Dollfuß egen stemme for å sikre majoritet.[6]
Etter Adolf Hitlers maktovertagelse i Tyskland i januar 1933 kulminerte den politiske uroen, og det nasjonalsosialistiske partiet, Deutsche Nationalsozialistische Arbeiterpartei (DNSAP), krevde mer eller mindre åpent landets tilslutning til Tyskland. Etter at nasjonalrådets samtlige talsmenn ved en parlamentarisk krise i mars var avgått for å berøve regjeringens majoritet (manglen på talsmenn gjorde konstitusjonelt parlamentet maktesløst), lot Dollfuß med støtte fra president Wilhelm Miklas utforme et dekret som erklærte parlamentet som værende satt ut av spill, noe som ble fullbyrdet av politistyrker etter sesjonens avslutning.
I en tid med sterke pan-tyske strømninger, der mange ønsket at Østerrike skulle bli en del av Tyskland, forsøkte han å bevare Østerrikes uavhengighet. Hitler støttet åpent de østerrikske nasjonalsosialistene, og i mai 1933 prøvde han å tvinge Dollfuß-styret i kne ved å frata Østerrike de viktige inntektene fra turisme. Tyskere som ønsket å feriere i Østerrike, måtte betale en avgift på 1 000 mark. Dollfuß svarte med å arrestere en rekke nasjonalsosialister, og snart ble det østerrikske DNSAP forbudt.
Tre måneder etter demokratiets fall, i juni 1933, ble det utformet et regelrett forbud mot nazistpartiet. Sosialdemokratene, som hadde utrustet egne skytterenheter, ble knust under noen dagers kaotiske gatekamper ved Oppstanden i Wien i 1934 (også kalt Den østerrikske borgerkrig) i februar det påfølgende år, hvorpå Dollfuß etablerte et diktatur med støtte fra det fascistiske Italias diktator Benito Mussolini. Løftet om å bevare landets selvstendighet gjorde at opposisjonen forholdt seg passiv, ettersom alle de politiske partier erstattet med en av Dollfuß opprettet masseorganisasjon, Vaterländische Front (VF). Hitler roet seg nå etter å ha mottatt advarsler, ikke bare fra vestmaktene, men også fra Mussolini, som foretrakk å ha lille Østerrike som motspiller i problemet rundt Syd-Tirol, fremfor et digert Tyskland.[7]
Den 1. mai 1934 utformet Dollfuß' regjering en ny forfatning (Maiverfassung) som forvandlet landet til en Ständesstaat etter korporative og fascistiske forbilder, forent med autoritær katolisisme.
Den 25. juli samme år ble han skutt ned og dødelig såret i et nazistisk angrep på forbundskanselliet (Julikuppet). Han ble nektet legehjelp og blødde langsomt i hjel. Hans kone og barn var da på ferie hos Mussolinis familie, og det var Mussolini som måtte overbringe dem nyheten.[8]
Han ble etterfulgt noen dager senere av Kurt Schuschnigg etter at en forventet tysk invasjon var blitt forhindret, idet Mussolini truet med krig hvis Schuschnigg ble styrtet. Attentatsmennene, som etter den tyske invasjon i 1938 ble gjort til nazistiske martyrer, ble dømt til døden og henrettet ved hengning.
Engelbert Dollfuß var så kortvokst at østerrikerne spøkte med at frimerkene viste ham i full legemsstørrelse.
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.