Grėbliai naudojami:
- šienui, nupjautai žolei grėbti (surinkti) ir vartyti
- gana stambioms šiukšlėms (pvz., nukritusiems lapams) grėbti nuo puraus paviršiaus (suartos dirvos, pievelės ir pan.). Grėbti ant kieto paviršiaus esančius dalykus nėra patogu, ten patogiau naudoti šluotas ar šepečius.
- dirvožemiui purenti ir dirvožemio paviršiui išlyginti
- dirvožemyje esančioms žolėms, jų šaknims (pvz., varpučio šakniastiebiams, kiaulpienių šaknims) išrinkti.
Pagrindinės grėblio dalys – grėbliakotis ir grėbliagalvė
Papildomos dalys – lankeliai
Grėbliakotis
Grėbliakočius kaime daro iš plonų nužievintų karčių. Atpjaunamas tinkamo storio ir ilgio gabalas, nupoliruojamas, kad nežeistų rankos.
Pramoninės gamybos grėbliakočiai būna:
- mediniai – apvalaus skerspjūvio, ištekinti iš medienos ruošinių. Paviršius paprastai dažomas.
- aliumininiai – aliumininis vamzdis, paprastai aptrauktas plastiku.
Grėbliagalvė
Grėblių galvų yra du pagrindiniai tipai:
- kotui statmenas strypas su strypui statmenais žemyn nukreiptais dantimis (senoviškiausias grėblio galvos tipas):
- visiškai medinė galva – tiek galvos strypas, tiek dantys mediniai. Strype išgręžtos skylės, į kurias įkalti kaiščių pavidalo dantys (grėbliadančiai). Dantys daromi iš kieto medžio. Išlūžę dantys keičiami – senas išmušamas, vietoj jo įkalamas naujas. Lietuvoje tokie būna šiengrėbliai.
- plastikinė galva – palyginus neseniai atsirado plastikinės grėblių galvos, nulietos kaip vientisas plastiko gabalas. Lietuvoje pirmiausia pasirodė tokios šiengrėblių galvos.
- metalinė galva (kotas paprastai tvirtinamas mova, bet gali būti ir įspraudžiamas į skylę metaliniame strype):
- strypas ir dantys – atskiros detalės. Strype esančiose skylėse nejudamai įtvirtinti metaliniai bukų vinių pavidalo dantys.
- galvos skersinis ir dantys yra vientisa detalė, iškirsta iš plieno lakšto. Briaunos suapvalintos, dantys užlenkti reikiamu kampu. Kotas tvirtinamas prie plokštelės prikniedytoje ar privirintoje movoje.
- nuo koto movos vėduokliškai išsiskleidžia lankstūs ražai. Tai šiuolaikinis metalinių ar plastikinių grėblių galvų tipas.
- Egzistuoja ir tarpinis variantas, kai galva turi trumpą strypą, nuo kurio vėduokliškai atsišakoja ražai.
- šiengrėblis – grėblys šienui grėbti
- lapų grėblys – grėblys lapams grėbti. Paprastai su lanksčiais vėduokliniais ražais.
Kai „klasikinis“ grėblys guli ant žemės dantimis į viršų, ant jo užlipti pavojinga:
- Grėblio dantys gali būti gana aštrūs, tad užlipus basa koja galima susižeisti pėdą.
- Visu svoriu užminant ant grėblio dantų šie lenkiami prie žemės paviršiaus, todėl grėblio kotas pakyla ir lekia į užmynusiojo pusę. Koto galas lekia gana greitai ir dėl gana didelės masės gali skausmingai tvoti užlipusiajam į veidą.
Tokios situacijos gana dažnai panaudojamos karikatūrose, komedijose. Rusų kalboje yra pasakymas „dukart užlipti ant to paties grėblio“ (rus. наступить дважды на одни и те же грабли), kuris reiškia 'antrąkart padaryti tą pačią žioplą klaidą'.