olasz származású amerikai pszichológus, szociológus, író, kutató, egyetemi tanár From Wikipedia, the free encyclopedia
Philip George Zimbardo (New York, 1933. március 23. –) olasz származású amerikai pszichológus, szociológus, író, kutató, egyetemi tanár. Kutatási területe elsősorban az emberi agresszió. Vizsgálatai szerint a rossz környezet a jó emberekből is kihozhatja a rosszat. Az ezzel kapcsolatos, 1971-ben végzett stanfordi börtönkísérlete miatt lett világszinten ismert, melyről több film is készült az elmúlt évtizedekben. Számos könyv és tanulmány szerzője.
Philip George Zimbardo | |
![]() | |
Philip Zimbardo 2016-ban | |
Született | 1933. március 23. (91 éves) New York, New York, Amerikai Egyesült Államok |
Állampolgársága | amerikai |
Nemzetisége | amerikai |
Házastársa | Christina Maslach |
Foglalkozása | szociálpszichológus egyetemi tanár |
Tisztsége | President of the American Psychological Association (2002–2002) |
Iskolái | Brooklyn College Yale Egyetem |
Kitüntetései |
|
![]() A Wikimédia Commons tartalmaz Philip George Zimbardo témájú médiaállományokat. | |
Sablon • Wikidata • Segítség |
Családja Szicíliából vándorolt be, szegény körülmények között nőtt fel Bronxban. Gyerekkorában gyakran betegeskedett, ezért nem igazán vették maguk közé a gyerekközösségek, így már akkor módja lett megfigyelni a különböző szereplők viselkedését, hogy miért lesz valaki vezető, más pedig követő. A főiskolán unalmasnak találta az akkori pszichológiaoktatást, ezért inkább szociológiát és antropológiát hallgatott. A Yale Egyetemen doktorált pszichológiából. Tanított a New York Egyetemen és a Columbia Egyetemen is. 1968-ban kezdett a Stanford Egyetemen tanítani, 1971-ben az egyetem alagsorában rendezte meg az azóta elhíresült börtönkísérletét, melyet az amerikai hadsereg megbízásából végzett, hogy kiderüljön, miért fordulnak elő konfliktusok a katonai börtönökben rabok és őreik között.
A kísérlet során teljesen átlagos egyetemistákat toboroztak raboknak és börtönőröknek, akiket Zimbardo az alagsorban berendezett börtönben helyezett el, Zimbardo pedig a börtönparancsnok volt. Zimbardo olyan körülményeket igyekezett kialakítani, amelyek reményei szerint a résztvevőkben segítenek kiváltani a dezorientációt, deperszonalizációt és deindividualizációt. Mindent megtett, hogy a rabokat megfossza személyiségüktől, a börtönőröket viszont egyenruhával, botokkal és napszemüvegekkel szerelte fel. A „börtönőrök” idővel azonban hatalmukkal visszaélve, agresszív viselkedésükkel veszélyeztették a „rabok” testi és szellemi épségét, ezért Zimbardo az eredetileg kéthetesre tervezett kísérletét kénytelen volt a hatodik napon leállítani. Zimbardo következtetése a kísérletből az volt, hogy rossz, agresszív környezetben az átlagos, rosszra nem hajlamos emberek is képesek gonosszá válni és rossz dolgokat elkövetni. Ugyanakkor egy 2018-as cikk információi szerint a kísérlet megrendezett volt, az őröket utasították, hogy keményen bánjanak a rabokkal.[3][4]
2004-ben az iraki Abu Ghraib börtönben nem sokkal korábban történt, amerikai hadsereg katonái által elkövetett kegyetlenkedések kapcsán is felszólalt, miután az egyik megvádolt katona ügyvédje felkérte szakértőnek. Zimbardo az információk áttanulmányozása során arra a következtetésre jutott, hogy itt lényegében megismétlődött a hajdani kísérlete: a katonák stresszes, feladatukat számos módon nehezítő körülmények között voltak kénytelenek szolgálatot teljesíteni, akár napi 12 órában, miközben a feletteseik elvárták, hogy bármi áron szerezzenek információkat a foglyoktól, és közben a börtönt sem hagyhatták el. Ennek következtében kegyetlenkedtek a rabokkal. Zimbardo szerint a szakvéleményének is köszönhető, hogy a megvádolt katona eredetileg 15 éves börtönbüntetését végül négy évre csökkentették.
Zimbardo foglalkozott az időérzékelés kérdésével is, erről szól a John Boyddal közösen írt Időparadoxon – Hasznosítsuk újra a tegnapot, élvezzük a mát, és legyünk úrrá a holnapon! című könyve, majd megírta a A Lucifer-hatás – Hogyan és miért válnak jó emberek gonosszá? című könyvét, melyben az agressziókutatásait foglalja össze, de írt könyvet a férfiszerepekről is, melyet Nikita D. Coulombe-val közösen jegyez, ez a Nincs kapcsolat – Hová lettek a férfiak? Később, részben az Abu Ghraib börtönben történtek hatására a hétköznapi hősiesség kérdéskörével kezdett foglalkozni, vagyis azzal, hogy hozható ki az emberekből egy tudatosabb, másokért tevő ember. Ez ügyben egy alapítványt is létrehozott Heroic Imagination Project néven, és egy 6 modulból álló oktatási programot dolgozott ki. A hétköznapi hősiességgel foglalkozó programját Magyarországon a Hősök Tere Kezdeményezés adaptálja és oktatja, amelynek Zimbardo is társalapítója.[5] Zimbardo a Hősök Tere Kezdeményezés meghívására rendszeresen jár Magyarországon. 2017-ben előadást tartott a Budapesti Demográfiai Fórumon is.
Felesége Christina Maslach szociálpszichológus, egyetemi tanár, aki volt diákjaként annak idején először szólította fel a börtönkísérlet befejezésére.
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.