From Wikipedia, the free encyclopedia
A lidérc (lüdérc, lúdvérc, lederc, lidroc, lidröc, inglice stb) a magyar mitológia démona, mely a néphagyományban szélesen elterjedt.[1] Valójában több, egymástól bizonyos fokig megkülönböztethető és több esetben területileg is elkülönülő mesebeli lény gyűjtőfogalma, amelyek azonban egy vagy több ismertetőjegyük révén összefüggnek egymással. Hogy eredetük mennyiben volt valaha közös, nem világos. Az elnevezések különbözőek lehetnek, de minden nép folklórja megegyezik abban, bármilyen hasznos is lehet, gonosz természete miatt minél hamarabb meg kell szabadulni tőle.
Ahogy a lidérc számos más kultúrkörben, országban is megtalálható, a magyar népi hitvilágban is jelen van, és többféle dologra utal. A „tündér” és „kísértet”, néha pedig a „boszorkány” szavunkkal rokon értelmű.[2] A különböző babonák és hiedelmek egészét tekintve, leginkább három tulajdonsága emelhető ki: a tüzes vagy láng alakban való megjelenés, a szexuális jelleg, valamint a segítőszellem-feladatkör.[1]
A hitvilág szerint gazdája egy fekete tyúk első tojását költi ki a hóna alatt, így jön a világra.[2] Ez azonban változhat: egyes variációk szerint a tojást a trágyadombon kell kikölteni, a belőle kikelő lidérc az illető saját, vigyázó lidérce lesz. Gazdájával úgy él, mint annak szeretője, a keblén lakik, éjjel, ha a tulajdonos nő, ő férfivá változik és fordítva. Pénzt hozhat a gazdájának, akit így gazdaggá tehet, vagy teljesítheti más kívánságait is.[1]
A többitől eltérően ezek meteorológiai jelenségek.
Megjegyzés: vö. Homunculus jelentésével.
A magyar mitológiában az apró lényeket (törpéket) gyakran alacsony magassággal és emberfeletti erővel azonosítják.
Emberi formájának a dunántúli hit szerint lúdlába van.[1] Latinul a férfialak neve incubus, a nőié succuba.
A zoroasztrizmus vallás gonosz szelleme, a hazugság, a rossz gondolat és az erőszak okozója. Feltételezések szerint alakja az ősmagyar vallásban is megjelent. Több romantikus irodalmi műben megjelenik az Ármány és Ahrimán azonosítása.[4]