From Wikipedia, the free encyclopedia
A folklór szóban vagy zenei formában terjedő mesék, mondák, népszokások, dalok, táncok összessége; valamely nép hagyományainak íratlan javainak a hagyomány útján öröklődő tartalma. Tágabb értelemben a teljes szellemi néphagyomány (beleértve annak tárgyiasult formáit), szűkebb értelemben ennek csupán szóbeli része: a népi mondások, színjátékok, népmesék, hiedelmek, szokások, a népköltészet stb. Meghatározása nem egyértelmű; különböző kutatók a fogalom számos, igencsak eltérő értelmezését használták, illetve használják ma is:
Kutatása, a folklorisztika a néprajztudomány (etnográfia) egyik ága.
A kifejezés az angol folk (=nép) és az elavult lore (=tudomány) szavak összetételéből származik. A kifejezést William J. Thoms (1803–1885) ókortudós, a londoni «Athenaeum» munkatársa alkotta, vagy legalábbis ő használta először (1846-ban) a mai közkeletű (általánosabb) értelmében — „régi cselekedetek, szokások, megfigyelések, babonák, proverbiumok stb.”.
A folklór az etnológia része, tehát nem azonos vele, amint talán a folk (s még inkább az alakilag egészen megfelelő, de értelmében már némileg eltérő német Volk szónak a görög etnosz szóval és a lore (Lehre) elemnek az ugyancsak görög logiával találkozása hinni engedné.
A számos definíció alapjában a „lore” (tudás, ismeret) utótag értelmezésében tér el egymástól, bár a „folk” (nép) előtag is számos értelmet kapott. Sokáig tartotta magát az az álláspont, hogy az „egyszeri nép” a hagyományos jellegű kétkezi munkát végző tömegekkel (parasztok, halászok stb.) azonos, de a 20. század mindinkább tért hódított az a nézet, hogy lehet saját, népi kultúrája más közösségeknek is, mint például a kamionsofőröknek, a bűnözőknek, a kollégista diákoknak stb. Egy szűkítő értelmezése (Pallas) szerint hat témakört foglal magába:
Egy másik szűkítő koncepció (Dan Ben-Amos, 1972) értelmében a folklór nem a teljes kulturális tapasztalatot öleli fel, csak a művészi megnyilvánulásokat tartalmazza, mint „művészi kommunikáció kis csoportok között” (MNL). A legtágabb értelmezés szerint a „folk” lehet az emberek bármely olyan csoportja, amelynek tagjai között legalább egy közös vonást találunk Csaknem valamennyi meghatározásnak fontos eleme a szóbeliség, de emellett nem hagyhatjuk figyelmen kívül a mémek átadásának más módjait sem;ilyen például az utánzás.
Jan Harold Brunwand[1] szerint a folklór fő jellemzői:
Emellett fontos leszögezni,[2] hogy a folklór mindig a társadalomba ágyazva működik, létezik. Része a társadalom életének, és abban fontos funkciókat tölt be:
Az UNESCO 1989-es állásfoglalása szerint „A folklór (vagy hagyományos és népi kultúra) egy kulturális közösség hagyományos alkotásainak összessége, amely alkotásokat valamely csoport vagy egyének juttatnak kifejezésre, és az illető közösség elvárásaival egyezőnek ismerhető el, amennyiben tükrözi annak szóban, utánzással vagy más módon hagyományozott kulturális és társadalmi identitását, normáit és értékeit. Megjelenési formái egyebek közt a nyelv, az irodalom, a zene, a tánc, a játékok, a mitológia, a szokások, a kézművesség, az építészet és más művészetek... A folklór rész az emberiség egyetemes örökségének.”