szovjet nehéz harckocsi From Wikipedia, the free encyclopedia
A T–10 szovjet nehéz harckocsi, melyet a második világháború után fejlesztettek ki a cseljabinszki 100. sz. kísérleti üzemben (VNII–100) Zsozef Kotyin irányításával. Sorozatgyártása 1954–1966 között folyt. Utolsó példányait 1993-ban vonták ki az Orosz Fegyveres Erők állományából.
T–10 | |
![]() | |
A T–10 Kijevben a Nagy Honvédő Háború Múzeumában kiállítva | |
Típus | nehéz harckocsi |
Fejlesztő ország | ![]() |
Harctéri alkalmazás | |
Szolgálatban | 1953–1993 |
Gyártó | 185-ös gyár, 174-es gyár |
Háborús részvétel | hatnapos háború |
Általános tulajdonságok | |
Személyzet | 4 fő (parancsnok, vezető, irányzó, töltő-kezelő) |
Hosszúság | 7,41 m löveggel együtt 9,87 m |
Szélesség | 3,56 m |
Magasság | 2,43 m |
Tömeg | 52 t |
Páncélzat és fegyverzet | |
Páncélzat | 250 mm |
Elsődleges fegyverzet | 122 mm-es D25TA harckocsiágyú |
Másodlagos fegyverzet | 2 db 12,7 mm DSKM nehéz géppuska |
Műszaki adatok | |
Motor | 12 hengeres V–2IS dízelmotor |
Teljesítmény | 522 kW (700 LE) |
Felfüggesztés | torziós rugó |
Fajlagos teljesítmény | 13 KW/t |
Hatótávolság | 250 km |
![]() A Wikimédia Commons tartalmaz T–10 témájú médiaállományokat. |
Tervezését 1949-ben kezdték el a VNII–100 tervezőirodában Zsozef Kotyin irányításával Objekt 730 jelzéssel. A fejlesztésben szorosan együttműködtek a Leningrádi Kirov Gyárral (LKZ) és a Cseljabinszki Kirov Gyárral (CSKZ). A fejlesztés alapját az ISZ–4-es és az ISZ–7-es harckocsikkal szerzett tapasztalatok adták. A harckocsi kezdetben az ISZ–8 típusjelzést kapta. Először a teljes méretű, fából készült makettjét építették meg, majd elkészítették az első prototípust, mellyel a gyári teszteket végezték. Ez után döntés született egy 10 darabos kísérleti sorozat megépítéséről. Ezekkel Kubinkán végezték el az állami vizsgákat. Az állami bizottság ennek eredményei alapján 1950-ben javasolta a sorozatgyártás elkezdését, de jelentős módosításokkal. A harckocsin olyan jelentős változtatásokat végeztek, hogy végül új típusjelzést, az ISZ–10-t kapta. Sztálin 1953-as halála miatt megváltozott politikai helyzetben a Sztálin nevéből képzett ISZ típusjelzés helyett T–10-re nevezték át. 1953. december 15-én rendszeresítették a Szovjet Hadseregben. A T–10-esekel a nehézharckocsi-hadosztályokat szerelték fel. Mindegyik ilyen hadosztály két nehézharckocsi-ezreddel és egy közepesharckocsi-ezreddel rendelkezett. Az 1950-es és 1960-as években a Németországi Szovjet Hadseregcsoport 13-as és 25-ös nehézharckocsi-gárdahadosztálya is T–10-esekkel volt felfegyverezve.
Közvetlen elődje, az ISZ–3 közötti különbségek a nagyobb torony, hosszabb test, új füstelszívó, erősebb dízelmotor, hat pár futógörgő helyett hét, nagyobb lőszerjavadalmazás.
A sorozatgyártás 1954-ben kezdődött meg és 1966-ban fejeződött be. 1953–1962 között Cseljabinszkban, 1957–1966 között Leningrádban gyártották. A pontos gyártási darabszám nem ismert, a források legalább 2500-ra teszik az elkészült T–10-esek számát.
A Szovjetunió felbomlása után a harckocsik Oroszországhoz kerültek, ahol 1993-ban kivonták őket a szolgálatból.
A T–10-est egyes nyugati források állítása szerint Szíria és Egyiptom használta a jom kippuri háborúban, ahol az lett volna a feladatuk, hogy támogassák a közepes T–54, T–55 és T–62-es harckocsikat. Az említett források egy része azt is állította, hogy a T-10-esek több M48 Patton harckocsit is kilőttek, és egy sem veszett oda, azaz sikert értek el. A T-10-es azonban összetéveszthető volt a hasonló ISZ–3-assal, és valójában nem exportálták a Szovjetunión kívülre.
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.