From Wikipedia, the free encyclopedia
A Made in Heaven a brit Queen rockegyüttes tizenötödik, utolsó stúdióalbuma. 1995. november 6-án jelent meg, a producerei az együttes tagjai, valamint David Richards, Justin Shirley-Smith és Joshua J. Macrae voltak. Az 1991-es Innuendo felvétele után az AIDS-ben haldokló Freddie Mercury kérte az együttes többi tagjától, hogy folytassák a felvételeket, főleg az énekek felvételeit, mert azt akarta, hogy a halála előtt rögzített minél több éneksávot később a többiek fejezzék be. Ezek a felvételek túlnyomórészt a svájci Montreux-ban készültek, amelynek nyugodt légkörét az akkor már nagybeteg Mercury különösen tudta értékelni.
Queen Made in Heaven | ||||
nagylemez | ||||
Megjelent | 1995. november 6. | |||
Felvételek |
| |||
Stílus | Rock, pop | |||
Hossz | 70:21 | |||
Kiadó | Parlophone, Hollywood | |||
Producer | Queen, David Richards, Justin Shirley-Smith, Joshua J. Macrae | |||
Queen-kronológia | ||||
| ||||
Kislemezek az albumról | ||||
| ||||
Sablon • Wikidata • Segítség |
Mercury halála után John Deacon basszusgitáros és Roger Taylor dobos 1993 környékén kezdett újra foglalkozni a projekttel. Brian May gitáros a szólótervei miatt egy ideig nem tartott velük, de később csatakozott, és szabta meg a felvételek irányát. Ezeket a felvételeket May és Taylor házi stúdiójában fejezték be. A számok egy része a tagok szólódalainak Queenes átdolgozása, egy kis része az 1980-as évek elejéből származik, egy részét pedig 1991 környékén szerezték.
Az album nagy sikert aratott Angliában és Németországban, minkét országban több mint egymillió példányban kelt el. Amerikában viszont kevés feltűnést keltett. A kritikusok többsége vegyesen értékelte, vagy lehúzta. A Rolling Stone szerint „furcsa, gyakran nyugtalanító élmény”, a Q szerint „méltó hattyúdal a rock egyik legizzóbb együttesének”. Kislemezei, mint a „Heaven for Everyone”, a „Too Much Love Will Kill You” vagy a „You Don’t Fool Me” főleg Angliában lettek sikeresek. Az együttes legnagyobb példányszámban elkelt lemeze, becslések szerint 15-20 millió példányban fogyott.
A Queen együttes 1990-ben fennállásának huszadik évfordulóját ünnepelte. Akkoriban a világ nagy részén reneszánszukat élték, Angliában is jól fogytak az albumaik és kislemezeik. Freddie Mercury énekes 1987 óta szemmel látható egészségromláson ment keresztül, ami állandó témát adott a bulvársajtónak. Mercury és az együttes tagjai határozottan visszautasították, hogy bármi komoly egészségügyi gondja lenne, de később egyre kevesebbet mutatkozott a nyilvánosság előtt, és amikor a véletlennek köszönhetően meg is jelent róla egy kép, azon csont soványan, megöregedve volt látható.[1]
1991 februárjában megjelent az Innuendo című albumuk, Mercury azonban nem pihent meg, egészen addig új dalokon dolgozott, amíg ereje engedte – tudva, hogy az így felvett anyagok már csak a halála után jelenhetnek meg. Akkoriban a Montreux-i Mountain Studiosban dolgoztak, ennek a helynek a nyugalma illett leginkább Mercury állapotához. A többiek szó nélkül alkalmazkodtak Mercury igényeihez, és gyakran csak demóváltozatokat készítettek el, különösen ügyelve viszont az ének minőségére, hiszen azt később már nem tudták volna tökéletesíteni. Ekkoriban Mercury már csak a keverőpult mellett ülve énekelt, mert annyi ereje sem volt, hogy átmenjen a felvételi helységbe, és volt, hogy egy adag vodka segítségével szedte össze az erejét az énekléshez.[2]
Ekkoriban három új dalt írtak: „Mother Love”, „A Winter’s Tale” és „You Don’t Fool Me”. Mercury állandóan szöveget és zenét várt el Maytől és a többiektől, hogy mindig tudjon mit énekelni. A felvételek januártól júniusig tartottak, ettől kezdve Mercury állapota vészesen leromlott, ágyhoz kötött lett.[3] A felvett anyagok utómunkálatai nagyon lassan haladtak, Taylor és May főleg a szólóterveikkel, valamint az Innuendo reklámozásával foglalkoztak, Deacon pedig inkább a családjával töltötte az idejét.[4] Mercury visszaköltözött Londonba, ahol 1991. november 23-án nyilatkozatban közölte, hogy AIDS-es, és a közvélemény segítségét kérte a kór elleni általános harcban. Másnap a betegség szövődményeként fellépő hörgi tüdőgyulladás következtében meghalt.[5]
1992. április 20-án a Wembley stadionban megrendezték a Freddie Mercury emlékkoncertet, ahol a túllő tagok zenésztársakkal előadták a Queen slágereit (és elvétve néhány közreműködő művész dalát), a bevételeket pedig az AIDS kutatás támogatására ajánlották fel. A koncerten fellépett George Michael is, és elénekelte a „Somebody to Love” című dalt, amelyet többen később a koncert legjobb pillanatának neveztek. Emiatt felmerült a lehetősége, hogy Michael esetleg csatlakozik a Queenhez, betöltve az énekesi posztot. Mint később kiderült, ez sem Michaelnek, sem az együttesnek nem fordult meg a fejében.[6]
May 1992 vége felé kiadta szólóalbumát, a Back to the Lightot, és turnéra indult vele. Deacon és Taylor viszont türelmetlenek voltak a felvett számokkal kapcsolatban, és 1993 elején elkezdték kidolgozni a basszus és dobszólamokat. May, aki korábban a szólóalbumával és a Guns N’ Roses vendégeként koncertezett, 1993 szeptembere után csatlakozott hozzájuk, és mivel úgy érezte, hogy a munkálatok rossz irányba haladtak, rengeteg dolgot újrakevert és visszavont a másik két tag munkáján.[7] Mindannyian eltérően látták a dolgokat, ezért sok nehézség árán tudtak csak kompromisszumot kötni. May annyira belefáradt a vitákba, hogy azt mondta, ha nem Mercur utolsó akarata lett volna, nem is vágott volna bele a munkába. Furcsa érzéseket keltett bennük rég elhunyt barátjuk, társuk hangját hallani a hangszórókban: „a legmegrendítőbbek a felvételek közötti rögtönzései voltak, de egy idő után már minden lélegzetvételét kiismertük, így ezek már nem tűntek annyira szívbemarkolónak, az anyag szerves részéhez tartoznak.”[8]
May a saját, otthoni stúdiójában (Allerton Hill) dolgozott Justin Shirley-Smithel, Taylor ugyancsak a saját stúdiójában (Cosford Mill) Joshua J. Macrae-vel. Mindkét producer David Richards mellett szerzett tapasztalatot a Mountainban. Richards a felvételek kései szakaszában az egész album fő producere lett.[9] Talán a legnagyobb nehézséget jelentette, hogy korlátozott éneksávok álltak a rendelkezésükre, néhol egy teljes dalszöveg rögtönzött felvétele, máshol csak néhány sor.[10] Richards a legmodernebb digitális stúdiótechnikát vette igénybe, hogy összekeverje a régi és új felvételeket, többek közt például a kórusok késleltetését, és a régi és új felvételek hangszintjének egyeztetését is digitálisan oldotta meg. Hogy ne legyen zavaró a régi és új felvételek közötti különbség, sok esetben egész hangszereléseket játszottak újra fel.[11]
1995. október 21-én jelent meg az első kislemeze, a „Heaven for Everyone” és szép sikert aratott, a második lett Angliában.[12] Ahogy az interjúikból elterjedt az új lemez közeledte, a rajongók nagyon izgatottak lettek, és lehetséges címeken kezdtek ötletelni, mint például a Phoenix vagy a The Show Must Go On. Mindazonáltal Jacky Gunn, a Queen rajongói klub vezetője cáfolta, hogy pályázatot írtak volna a rajongóknak az albumcímre, és arra sem emlékszik, hogy bárki is küldött volna címtervet.[13] Az együttes fanklubjának magazinjában May 1995 nyarán ígérte, hogy elkészültek a dalok, és a borító is, és legkésőbb az év karácsonyára ígérte az albumot.[14]
1995. november 6-án megjelent maga az album is. A később kiadott kislemezei viszonylag sikeresek voltak, bár a „Let Me Live”-t nem játszotta a BBC rádió, mert régi stílusa miatt nem illett volna a fiatal célközönséghez.[15] Az album borítóján egy Mercuryról készült kép volt látható, hátterében kilátással a Genfi-tóra. A borítókép teljes változatában – ez került a kazettás kiadásra – az együttes tagjai is láthatók voltak hátulnézetből, ahogy szintén a tóra néznek. A kép három elemét külön fotózták le, majd összemásolták. Az album poszthumusz érzését fokozta a cím szedése, amely kör alakban, kopottan volt stilizálva, akár egy pecsét: mintha az album egy messzi helyről érkezett volna. A kép kompozíciója ugyanúgy rálátást nyújt Montreux városára, ahogy Mercury látta a békés várost élete utolsó hónapjaiban, és az úgynevezett „Kacsaházra” is, ahol Mercury gyakran megszállt, amikor a városban volt.[16] Nem készültek hagyományos klipek a kislemezekhez, de megbízták a Brit Filmintézet néhány rendezőjét, akik végül minden dalhoz rendeztek egy kísérőfilmet, amelyekben nem szerepelt az együttes.[10]
MADE IN HEAVEN: FILMS
A Made in Heaven nagy várakozás után jelent meg, és megjelelésekor az első helyet érte el Angliában,[17] valamint több európai országban: többek közt Németországban, Hollandiában és Svédországban is.[18] Magyarországon a harmadik helyet érte el a Mahasz listáján.[19] Angliában még 1995-ben kétszeres platinalemez lett, majd 1996-ban háromszoros, 1997-ben pedig négyszeres, ami 1,2 millió példány feletti eladást jelent. Az együttes egyik stúdióalbuma sem ért el ennél magasabb minősítést Angliában.[20] Ugyancsak nagy kereslet volt ár Németországban, ahol ötszörös arany lett több mint 1,25 milliós eladással,[21] valamint Franciaországban (ahol a második helyet érte el a listán), több mint hatszázezres eladással.[22] Amerikában, ahogy már évek óta az együttes egyetlen stúdiólemeze, úgy a Made in Heaven sem lett sikeres, mindössze az ötvennyolcadik helyet érte el a Billboard 200-on,[23] és 1996-ban öbb mint félmilliós eladással aranylemez lett.[24] Ugyancsak Amerikában a Nielsen SoundScan felmérései szerint 2006-ig 255 ezer példányt vásároltak.[25] Kanadában a tizennyolcadik helyet érte el az RPM magazin hivatalos listáján,[26] és százezres eladással platinalemez lett.[27]
Egy évvel a megjelenése után, 1996-ban a Billboard szerint majdnem hatmillió példányban kelt el világszerte[28] – az IFPI nemzetközi zeneipar szervezet felmérései szerint ebből hárommilliót Európában adtak el.[29] Az IFPI szerint 1997-re csak Európában ötmilliós eladás körül járt,[30] a Billboard 1997-es cikke szerint az EMI területein (tehát például Amerikán és Kanadán kívül) 7,5 milliós eladást ért el.[31] A Mojóban David Thomas 1999-ben már kilencmillió példányos eladásról írt.[32] A 2010-es évekre világszerte 15 és 20 millió példány közé teszik a forgalmát.[33][34]
http://www.recordoftheday.com/news-and-press/vinyl-revival-continues
http://articles.chicagotribune.com/1995-11-16/features/9511160148_1_freddie-mercury-heaven-queen
Kritikák | |
---|---|
Forrás | Értékelés |
Q | (kedvező) (1995)[35] |
Melody Maker | (kedvezőtlen) (1995)[36] |
Los Angeles Times | ![]() |
Entertainment Weekly | B+ (1995)[38] |
The Times | (kedvező) (1995)[39] |
RS Album Guide | ![]() |
Allmusic | ![]() |
A Made in Heaven olyan album, amelyet olyan nehéz teherként pengeti az érzelmi húrokat, hogy lehetetlen szétválasztani a zenéjét a megalkotásának különleges körülményeitől. […] Mercury csendesen elhunyt 1991-ben […] Így rögtön felmerült a kérdés, hogy milyen íztelen, erőlködő módon vesznek ebben részt a túlélő tagok? […] Tíz új szám (és egy repríz). Nem töltelék. Nem szégyen. Mint fontos befektetés a Queen rajongóknak – természetesen –, de bármiféle különleges jelentőség nélkül, a Made in Heaven talán jobb az Innuendo albumnál, és méltó hattyúdal a rock egyik legizzóbb együttesének. A Made in Heaven ezen felül a zenei végakarata és öröksége egy sztárnak, akit ugyan sosem fognak szentté avatni, de akinek óriási pillanatai voltak, és főleg a legvégén vakmerő lelkesedés és ritka nagylelkű szellem jellemezte.
Az NME kissé cinikusan írta róla, hogy „közönséges, hátborzongató, beteges és kétes ízű. Freddie szerette volna”,[42] míg a The Guardian szerint túl sok a hetven perc ebből a zenéből, és emiatt egy idő után kivédhetetlenül unalmassá válna, de a szöveg, még ha néhol egészen banális igazságokat is mond, „fájdalmas jelentőségű”, és megmenti az albumot.[43] Mike Boehm, a Los Angeles Times kritikusa mindössze másfél csillagosra értékelte a lehetséges négyből, véleménye szerint a tagok a vége felé tartogatták az erejüket, ami után egy „25 perces ködös búgás kómája” következik.[37] David Bennum, a Melody Maker kritikusa szerint úgy hangzik, mint az együttes minden albuma 1986 óta, és szkeptikus volt az album célját tekintve: „attól, hogy meghalsz, még nem leszel jobb, szebb vagy értékesebb ember”. A Rolling Stone kritikusa furcsa, gyakran nyugtalanító élménynek nevezte.[44]
Cím | Szerző(k) | Hossz | |
---|---|---|---|
1. | It’s a Beautiful Day | Queen | 2:32 |
2. | Made in Heaven | Freddie Mercury | 5:25 |
3. | Let Me Live | Queen | 4:45 |
4. | Mother Love | Brian May, Mercury | 4:49 |
5. | My Life Has Been Saved | Queen | 3:15 |
6. | I Was Born to Love You | Mercury | 4:49 |
7. | Heaven for Everyone | Roger Taylor | 5:36 |
8. | Too Much Love Will Kill You | May, Frank Musker, Elizabeth Lamers | 4:20 |
9. | You Don’t Fool Me | Queen | 5:24 |
10. | A Winter’s Tale | Queen | 3:49 |
11. | It's a Beautiful Day (Reprise) | Queen | 3:01 |
Rejtett számok (ezeket a borítón nem jelölték) | |||||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|
Cím | Szerző(k) | Hossz | |||||||
1. | Yeah | Queen | 0:04 | ||||||
2. | Untitled Instrumental Track | Queen | 22:32 |
Bónusz lemez a 2011-es Universal Records kiadáshoz | |||||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|
Cím | Hossz | ||||||||
1. | Heaven For Everyone (Single Version) | 4:39 | |||||||
2. | It’s A Beautiful Day (B-Side Version) | 3:58 | |||||||
3. | My Life Has Been Saved (1989 B-Side Version) | 3:16 | |||||||
4. | I Was Born To Love You (Vocal & Piano Version) | 2:55 | |||||||
5. | Rock In Rio Blues (Live B-Side) | 4:33 | |||||||
6. | A Winter’s Tale (Cosy Fireside Mix) | 3:49 |
Bónusz videók a 2011-es iTunes Deluxe Edition kiadáshoz | |||||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|
Cím | Hossz | ||||||||
7. | (Heart-ache) Too Much Love Will Kill You (promo video, 1995) | ||||||||
8. | Heaven for Everyone (promo video, 1995) | ||||||||
9. | A Winter’s Tale (alternatív promo video, 1995) |
Georg Purvis[45] alapján.
|
|
|
|
Eladási minősítések
|
Kislemezek
Év | Kislemez | GBR [53] |
AUT [54] |
BEL [54] |
FRA [55] |
GER [54] |
IRE [56] |
NLD [54] |
SWI [54] |
SWE [54] |
---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|
1995 | Heaven for Everyone / It’s a Beautiful Day | 2 | 4 | 4 | 7 | 15 | 7 | 2 | 9 | — |
1995 | A Winter’s Tale / Thank God It’s Christmas / Rock in Rio Blues | 6 | 23 | 33 | — | 52 | 23 | 16 | 28 | — |
1996 | I Was Born to Love You | — | — | — | — | — | — | — | — | — |
1996 | Too Much Love Will Kill You / We Will Rock You / We Are the Champions | 15 | — | 10 | — | — | 28 | — | — | — |
1996 | Let Me Live / Bicycle Race / Fat Bottomed Girls | 9 | — | — | — | 67 | — | 28 | — | — |
1996 | You Don’t Fool Me | 17 | 23 | 13 | 7 | 26 | 23 | 22 | 27 | 52 |
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.