Matthias Grünewald oltárképe (1515 k.) From Wikipedia, the free encyclopedia
Az isenheimi szárnyas oltár (németül: Isenheimer Altar, franciául: Retable d’Issenheim) Matthias Grünewald fő műve. Az 1512 és 1516 között készült oltár többszörösen kihajtható szárnyakból áll, összesen háromféle látványt kínál. Csukott állapotában a Keresztrefeszítés jelenetét, nyitott állapotában az Angyali üdvözlet, Angyalkoncert, Krisztus születése (Mária a kertben a kis Jézussal), és a Feltámadás jeleneteket ábrázolja. A hármas triptichont, az issenheimi antonita[1] kolostor utolsó előtti apátja, az olasz származású Guido Guersi rendelte meg. A szárnyasoltárt spórolásból egy régi oltárszekrényből alakították át, további szárnyakat erősítve rá.[2] Nemcsak a festő, de az asztalos is rendkívülit alkotott, ugyanis a szekrény oldalait is nyithatóvá tette zsanérokkal, megnövelve így a megfesthető felületet.
Isenheimi oltár (The Isenheim Altarpiece) | |
![]() | |
Művész |
|
Műfaj | szakrális művészet |
Mozgalom | Northern Renaissance |
Magasság | 269 cm |
Szélesség | 307 cm |
Múzeum | Unterlinden Museum |
Gyűjtemény | Unterlinden Museum |
Anyag |
|
![]() A Wikimédia Commons tartalmaz Isenheimi oltár témájú médiaállományokat. |
Eredetileg az isenheimi kolostor kórházának templomában volt, ahonnan a francia forradalom éveiben (1793) menekítették át Colmarba (Issenheimtől 20 kilométerre északra). Ma a város Unterlinden Múzeumában található (Musée d'Unterlinden). A múzeumnak helyet adó egykori kolostorépület a XIII. századtól az Ágoston-rendi, majd dominikánus barátok kolostora volt, később laktanya lett belőle a francia forradalom idején, s végül 1853. április 3-án adták át múzeumi célokra.[3]
A monumentális festményt az erős fényhatásokat használó előadásmódja, a pompázó szabad festői stílusa, a csúnyaságot is megjelenítő realisztikus ábrázolása és a fantasztikus látomások teszik rendkívülivé és egyedivé a művészettörténetben.
A késő gótikus művészeti alkotások egyik fő feladata az volt, hogy a templomokat szekrényes oltárral díszítse, egy olyan építménnyel, amelyet az oltárasztal mögött állítottak fel, és amelyen hívő építőmesterek, szobrászok és festők dolgoztak. A szekrényt rendszerint szimpla vagy kettős szárnyas ajtó zárta, melynek felülete alkalmas helyet kínált a díszítésre. Az ilyen oltárt a hívek úgy nyitották ki, mint egy könyvet: az ajtók szárnyaira festett képek, mint egy nagy képes Biblia jelenítették meg a keresztény világnézetet.
|
---|
Az első látvány a Keresztrefeszítés jelenete, vagy Golgota. Az itáliai művészek fogalmai szerint nem sok szépséget fedezhetünk föl ebben a rideg, kegyetlenül őszinte ábrázolásban. Jézus idejében a római hadsereg által rabszolgákkal, lázadókkal, rablókkal és más gonosztevőkkel szemben alkalmazott keresztre feszítés módszerének célja nem csupán maga a kivégzés volt, hanem a kivégzendő nyilvános megszégyenítése és akár napokig tartó kínhalála, ami tömegekre gyakorolhatott elrettentő és megelőző hatást. A hódító Római Birodalom számára nyilvánvalóan ez volt a legfontosabb. Mivel azonban a zsidó törvény szerint a holttestet még aznap, napnyugta előtt el kellett temetni (5Mózes 21:23, Flavius Bellum 4,6,2), és a rómaiak igyekeztek nem háborgatni a helyi vallási törvényeket, az elrettentés érdekében a kivégzést levetkőztetéssel és a test végigostorozásával „készítették elő”, magát a kivégzést pedig színpadias aktussá tették (a keresztgerenda kicipeltetése az elítélttel a kivégzőhelyig). Grünewald mindent elkövetett, hogy hitelessé tegye Jézus szenvedésének borzalmait: Krisztus haldokló testét eltorzítják a kereszt kínjai; ostor hasította gennyes sebek borítják egész alakját. A sötétvörös vérnyomok kiáltó ellentétet teremtenek Jézus testének beteges, zöld árnyalatával. Ujjai merev görcsbe rándulnak, karjai meghajlítják a keresztfát.
Tőle jobbra Keresztelő Szent János áll (aki jelképként van jelen, hiszen az esemény idején ő már halott), vele a keresztet hordozó bárány ősi szimbóluma, melynek vére az áldoztatókehelybe hullik. Keresztelő Szent János hatalmas mutatóujja a Megfeszítettre irányul: „Íme, az Isten Báránya”. János fölé piros betűkkel festve olvashatjuk szavait is: illum oportet crescere, me autem minui (annak növekedni kell, és nékem alászállnom kell). A kereszt bal oldalán Szűz Mária látható az özvegyi fátyolban, akit János tanítvány tart, mellettük a térdelő, rimánkodó Mária Magdolna.
A Golgota kép alatti predellán (egyfajta zsámoly, amelyen az oltárkép áll), a Sírbatétel jelenete látható. A szárnyas oltároknak az a része, mely magában foglalja a szobrokat és a képeket, mindig polcon állt és szintén képek díszítették. E szokáshoz a 15. században is ragaszkodtak, amikortól a szárnyas oltárok helyét egyszerű oltárképek foglalták el. A Sírbatétel már nem olyan drámai, mint a Golgota.
A nagy képtől balra pedig Remete Szent Antal, egy talapzaton áll. Arca a kolostor apátjának arcmása.
Az oltárkép tábláinak kihajtása után további részletek fedezhetők fel a szentek életéből.
Grünewald a bal oldali képen az Angyali üdvözlet jelenetét ábrázolta, a kép hátterében magának az issenheimi kolostornak a belseje látható, amely a boltív színes bordáiól ismerhető fel.
A középső részen baloldalt az Angyalkoncert című kép hátterében gótikus oszlopcsarnok látszik. Jobboldalt egy kertben ábrázolva Mária a gyermek Jézussal, fölöttük Isten figyeli az anyát és fiát, körülöttük angyalok repkednek.
Az oltárkép jobb oldali szárnya Jézus Krisztus feltámadását ábrázolja. A kereszténység rendszerint párhuzamot von Krisztus és a Nap között. A Napot Isten dicsőségének természeti kifejeződéseként értelmezi. Az ítélkező és feltámadó Krisztus Sol Justitiae (Igazság Napja) és Sol invictus (legyőzhetetlen Nap). Jézus feltámadását a napkelte jelképezi, ehhez kapcsolódik a templomok és a sírok keleti tájolása is. A kép a feltámadás, a mennybemenetel és a színeváltozás motívumainak bonyolult egybeszövése.
A kettős szekrényre emlékeztető oltárkép belsejében a faragott szentélyben három szent (Hippói Szent Ágoston, Remete Szent Antal és Szent Jeromos, lábainál az oroszlánnal) fából készült szobra rejtőzködik, amely csak akkor tárul fel ha a kettős szárnyrendszer első és második látványa már nyitva van.
A bal oldali szárnyon lévő 265 x 139 centiméteres festmény középpontjában a két egyiptomi remete szent alakja látható, amikor Remete Szent Antal, a kilencvenéves remete felkeresi Remete Szent Pált, aki a legenda szerint ekkor száztizenhárom éves lehetett. Kettejük találkozását ábrázolja a kép, előtérben a két remetével, háttérben Remete Szent Pál barlangjával. Beszélgetésük alatt megérkezett a holló, aki most nem fél, hanem egy egész cipót hozott. Hálát adtak Istennek, aki így gondoskodik szolgáiról.
A jobb oldali képen Remete Szent Antal megkísértésének jelenete látható. A kép tele van a bujaság, a testi élvezetek közvetlen vagy démonok által megszemélyesített képeivel, s Antalt szinte szétmarcangolják a rátörő rémek.
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.