hrvatski nogometaš i trener From Wikipedia, the free encyclopedia
Zlatko "Cico" Kranjčar (Zagreb, 15. studenoga 1956. – Zagreb, 1. ožujka 2021.) bio je hrvatski nogometaš i nogometni trener. Njegov sin Niko također je nogometaš.
U Dinamu je od navršenih 10 godina. Kao igrač ostao je sve do 1983. godine. Brzi prelazak iz juniora u prvu postavu omogućio mu je trener Mirko Bazić.[2] U prvoj je postavi od 1974. i prva utakmica koju je odigrao bila je u Vječnom derbiju protiv Hajduka. Ukupno je odigrao 261 utakmicu u prvenstvu, 28 u kupu te 18 u europskim kupovima za Dinamo te postigao 98 golova u prvenstvu.[3] S Dinamom je 1981./82. osvojio naslov prvaka. Odigrao više utakmica u Kupu europskih prvaka, Kupu UEFA i Kupu pobjednika kupova.[4] S Dinamom je osvojio Kupa maršala Tita u sezonama 1979./80. i 1982./83. te je bio finalist u sezonama 1975./76. i 1981./82.[5] Karijeru je 1984. nastavio u bečkom Rapidu. Godine 1990. prešao je u Sankt Pölten. Godine 1991. je iz Sankt Pöltena otišao u SV Wienerfeld u kojem je ostao do 1992., objavio završetak karijere, no onda se vratio i ostao još jednu sezonu.
Poslije igračke ostvario je bogatu trenersku karijeru.[6]
Zlatko Kranjčar dobitnik je Državne nagrade za šport "Franjo Bučar" 2005. godine. Nakon Miroslava Ćire Blaževića (6), s 4 osvojena trofeja u dva trenerska mandata u Maksimiru, treći je najtrofejniji trener u povijesti GNK Dinamo.
Proslavio se Cico potezom fair-playa 3. svibnja 2012. u utakmici iranskog prvenstva 2011./12. godine, kad je naredio svom igraču koji je trebao izvesti jedanaesterac neka ga promaši, jer je sudac dosudio jedanaesterac u okolnostima u kojima ga uopće nije trebao dosuditi.[7]