Loading AI tools
זרם בקראטה מוויקיפדיה, האנציקלופדיה החופשית
שוטוקאן (ביפנית: 松涛館, בתרגום לאלפבית לטיני: Shotokan) הוא זרם באמנות הלחימה קראטה, שפיתח גיצ'ין פוּנאקוֹשי (1868–1957). שם העט של פונאקושי איתו חתם על שיריו היה "שוטו" שפרושו "גלי אורן" (התנועה של מחטי עץ האורן ברוח), בעוד משמעות המילה "קאן" היא "בית", השם "שוטוקאן" נכתב בידי תלמידיו על שלט מעל הכניסה למקום בו פונאקושי אימן את תלמידיו. פונאקושי הביא 'רשמית' את הקראטה מאוקינאווה ליפן עצמה, למרות שהיו מאמנים מאוקינאווה שלימדו קראטה ביפן לפניו.
![]() | |
ארץ מקור |
![]() |
---|---|
מייסד | גיצ'ין פוּנאקוֹשי |
התפתחה מ | ג'ו ג'וטסו וקראטה. |
אמנים מפורסמים | ז'אן-קלוד ואן דאם |
ספורט אולימפי | כן |
סמל השוטוקאן, טיגריס חסום במעגל, מסמל את העוצמה האדירה והפראית בה מחזיק הלוחם (הטיגריס), עצמה המרוסנת ונמצאת בשליטה (המעגל), ומשוחררת אך ורק בעתות צרה.
מאסטר פונאקושי התאמן בשני הסגנונות הפופולריים של הקראטה האוקינאווי באותה תקופה: שוריי-ריו (Shoeri-Ryu) ושורין-ריו (Shorin-Ryu). אחרי שנים של אימונים בשני הסגנונות, הגיע פונאקושי לתובנה חדשה בקשר לאמנויות לחימה.
מאסטר פונאקושי שילב ושיפר את שני הסגנונות לתוך סגנון חדש ה"שוטוקאן", אף על פי שפונאקושי עצמו קרא לשיטה שלו בפשטות "קראטה" ("יד ריקה"). הקראטה שהוא העביר לתלמידיו הושפע משינויים שביצע אנקו איטוסו (Anko Itosu), ביניהם סדרת הקאטות "היאן".
בתוכנית הלימודים שלו, שינה פונאקושי את שמות הקאטות בניסיון להפוך את השמות מאוקינאווה לשמות יפניים יותר. במקרים מסוימים שונו גם צעדים בקאטות עצמן, שנלקחו כאמור משוריי-ריו ומשורין-ריו והובאו אל תוך השוטוקאן. דוגמה לשינוי בקאטה ניתן לראות ב-"ניג'ושיהו" בה נוספו בעיטות צדדיות. כמו כן, ישנן קאטות שמקורן רחוק ועתיק, כמו "שינטה", שככל הידוע, מקורה נמצא הרחק בפורמה סינית ממאה מוקדמת הרבה יותר.
על מנת להבין טוב יותר את הכתוב בערך זה, ניתן להיעזר ברשימת המונחים המקובלים שלהלן.
מונח | אנגלית | קאנג'י | משמעות |
---|---|---|---|
קראטה | Karate | 空手 | אמנות לחימה יפנית (מילולית: יד ריקה) |
קראטקא | KarateKa | 空手家 | אדם המתאמן בקראטה |
דו | Do | 道 | דרך |
דוג'ו | Dojo | 道場 | המכון בו מתאמנים (מילולית: המקום של הדרך) |
שיהאן | Shihan | 師範 | מאמן בכיר |
סנסיי | Sensei | 先生 | מאמן/מורה |
סנפאי | Senpai | 先輩 | עוזר מאמן או תלמיד בכיר |
גי | Gi | 衣 או 着 | תלבושת |
קיו | Kyu | 級 | דרגות מתחת לחגורה שחורה, בספירה יורדת מקיו 9 (חגורה לבנה) לקיו 1 (חגורה חומה) |
דאן | Dan | 段 | דרגות החל מחגורה שחורה ומעלה (חגורה שחורה שווה לדאן 1) |
ריי | Rei | 礼 | קידה |
אוס | Osu | 押忍 | הכרה (משמש כמעין הצדעה) |
יוי | Yoi | 用意 | התכוננו (בציווי) |
האג'ימה | Hajime | 始め | התחילו (בציווי) |
יאמה | Yame | 止め | עצרו (בציווי) |
מוואטה | Mawatte | 回って | הסתובבו (בציווי) |
נראנדה | Narande | 並んで | הסתדרו בשורה (בציווי) |
קיהון | Kihon | 基本 | בסיס |
קאטה | Kata | 型 או 形 | סדרת תנועות ידועות מראש (בדרך כלל 20-40) המדמות קרב עם יריב דמיוני (בשוטוקאן יש 26 קאטות שונות כשעל מנת לקבל חגורה שחורה (דאן 1) יש להבחן על 14 קאטות) |
קומיטה | Kumite | 組手 | קרב |
זאנשין | Zanshin | 残心 | מוכנות נפשית |
וואזה | Waza | 技 | טכניקה |
אוצ'י | Uchi | מכה או מבפנים (החוצה) | |
אוקה | Uke | 受け | חסימה |
גרי | Geri | 蹴 | בעיטה |
צוקי | Tsuki | 突き | אגרוף |
דאצ'י | Dachi | 立 | עמידה |
האימון בדרך כלל מחולק לשלושה חלקים עיקריים: קיהון (בסיס), קומיטה (קרב) וקאטה (תבניות של תנועות). טכניקות השוטוקאן בקיהון מאופיינות בעומק ובעמידות עמוקות המעניקות יציבות, תנועות חזקות ומחזקות את הרגליים. בשוטוקאן לא משתמשים בכוח, כי אם ב"קימה", שהוא המשקל ומרכז הכובד של הגוף, מפני שתנועה הנובעת מהקימה, מנצל את כל משקל הגוף, והיא חזקה מתנועה הנובעת משרירי היד או הרגל בלבד. בקרבות משתמשים באותן עמידות בסיסיות הנלמדות בקיהון, אך עם הזמן נעשים יותר חופשים וגמישים. נאמר כי פונאקושי מצא כי אמנויות לחימה מסורתיות (כמו סומו, ג'ו ג'וטסו וקנג'וטסו) מתמקדות יותר מדי בקרב, והחליט לשים יותר דגש על בריאות, נשימה, שחרור אנרגיה ושליטה יוצאת דופן בגוף ובנפש. ניתן להתייחס לשוטוקאן כאמנות לחימה 'קשה' ו'מוחצנת'.
לפני שהקים את ה-JKA (התאגדות הקראטה של יפן), מאסטר פונאקושי הניח עשרים עקרונות של קראטה, שיוצרים את הבסיס של האומנות. בתוך העקרונות הללו, המבוססים על בושידו ועל זן, טמונה הפילוסופיה של השוטוקאן.
פונאקושי לימד את שיטת הקראטה שלו בדוג'ו שנקרא "שוטוקאן" (ומכאן שם השיטה). בתוך הדוג'ו נוצרה התאחדות שנקראה "שוֹטוֹקאי" ("שוטו" - שם העט של פונאקושי, "קאי" - קבוצה). לאחר מותו של מאסטר פונאקושי בשנת 1957 תלמידיו התפצלו לשתי קבוצות - שוטוקאן ושוטוקאי. עם הזמן השוטוקאי הפכה לשיטה בפני עצמה כאשר שיגרו אגאמי (1912-1981), שהיה תלמיד של פונאקושי והשתייך לשוטוקאי, שינה עקרונות מסוימים בקראטה שלמד מפונאקושי ואת דרכי התרגול שלו.
מאסוטאצו אויאמה (1923-1994), מייסד הקראטה קיוקושינקאי, היה תלמיד של מאסטר פונאקושי. הוא שאב מהשוטוקאן דברים רבים שעזרו לו בבוא העת לפתח שיטה משלו. אויאמה אף הכניס לקיוקושין מספר קאטות של שוטוקאן (עם שינויים קטנים), ביניהן סדרת הקאטות "היאן", שאת שמן החזיר לשם האוקינאווי - "פינאן", קאנקו (דאי) ועוד.
כיום השוטוקאן עודנו סגנון פופולרי, ונלמד באלפי מכונים ברחבי העולם. את השוטוקאן כיום ניתן לאפיין בעזרת המאסטרים הבכירים ביותר שעומדים בראשו.
הדוג'ו (道場) הוא המקום בו מתאמנים בקראטה. המונח "דוג'ו" מורכב משתי אותיות ופירושו המילולי "הוא המקום של הדרך". בסגנונות רבים ניקיון הדוג'ו בסוף כל אימון נחשב למסורת.
הדוג'ו קון הוא תקנון הדוג'ו, הכללים לפיהם מתנהגים התלמידים. על פי כללים אלה אמורים המתאמנים לנהוג גם מחוץ לדוג'ו, בחיי היום-יום. נהוג לומר את הדוג'ו קון בקול במהלך קידת סוף האימון. להלן הנוסח הנפוץ בעולם:
1. Hitotsu. Jinkaku Kansei ni Tsutomuro Koto
כלל מס' 1 - רדוף אחר שלמות האופי.
2. Hitotsu. Makoto no Michi wo Mamoru Koto
כלל מס' 1 - הגן על נתיב האמת.
3. Hitotsu. Doryoku no Seishin o Yashinau Koto
כלל מס' 1 - השקע מאמץ מרבי.
4. Hitotsu. Reigi o Omonzuru Koto
כלל מס' 1 - כבד את כללי האתיקה.
5. Hitotsu. Kekki no Yu o Imashimuru Koto
כלל מס' 1 - הישמר מפני אומץ לב נמהר.
החזרה על המונח "כלל מס' 1" אינה טעות, ומסמלת את החשיבות האחידה והעליונה הניתנת לכל אחד מצוי הדוג'ו קון.
לבן | |
חום | |
שחור |
פונאקושי שאל את שיטת הדירוג, כמו גם את הלבוש, ממייסד הג'ודו, ג'יגורו קאנו. ואכן, עד היום בשוטוקאן המסורתי מדרגים את המתאמנים בשיטת דירוג זו:
קיו 9 - קיו 4 : חגורה לבנה
קיו 3 - קיו 1 : חגורה חומה
דאן 1 - דאן 5 : חגורה שחורה
לבן | |
צהוב | |
כתום | |
ירוק | |
כחול | |
סגול/כחול | |
חום | |
שחור |
בארגונים רבים אחרים, שאינם נמנים עם ארגון הקראטה המסורתי של אויאמה, שיטת הדירוג היא צבעונית יותר. אמנם מארגון לארגון וממכון למכון שיטת הדירוג משתנה, אחת השיטות המקובלות ביותר היא:
קיו 9 : חגורה לבנה
קיו 8 : חגורה צהובה
קיו 7 : חגורה כתומה
קיו 6 : חגורה ירוקה
קיו 5 : חגורה כחולה
קיו 4 : חגורה כחולה שנייה / חגורה סגולה
קיו 3 - קיו 1 : חגורה חומה
דאן 1 - 8 : חגורה שחורה
דאן 9 : חגורה אדומה (על אף שהצבע הרשמי הוא אדום הרבה גראנדמאסטרים בוחרים בחגורה שחורה עם שמם בכיתוב אדום או בחגורה אדומה לבנה)
החל מהמחצית השנייה של שנות ה-90, הופיעו בחלק מן המועדונים שלבי ביניים בין חגורות, המיוצגים על ידי חגורות בעלות שני צבעים (לדוגמה צהוב-לבן) או פסים צבעוניים בקצה החגורה. שלבי הביניים נועדו לתת תחושה של "התקדמות" לתלמידים הצעירים אשר אינם מרבים להיבחן.
אחד משלושת סוגי התרגולים הנפוצים ביותר בקראטה, וככל הנראה הנפוץ ביותר, הוא הקיהון (בסיס, יסוד). הקיהון הוא שם כולל לתרגול תנועות, צעדים ותרגילים על פי הוראות והדרכת המאמן. למעשה, ניתן לסווג כל מה שאינו קאטה או קומיטה (קרבות) כקיהון.
לרוב תרגול הקיהון נעשה באופן קבוצתי, ללא תוקף או נתקף, כאשר המאמן מדגים את התרגיל ולאחר מכן מורה על החניכים להתחיל בתרגול. בתרגול הקיהון לומד הקראטקא כיצד לבצע נכונה את התנועות שעומדות בבסיס השיטה: חסימות, גריפות, אגרופים, בעיטות, עמידות ואף קפיצות. בניגוד לקאטה, הקיהון מהווה שם כולל לאימון יסודות ואינו כולל סדרות קבועות מראש. בכל קיהון המאמן בוחר את התרגילים והדגשים במה הוא מעדיף להתרכז. עם זאת, בארגונים רבים קיימות סדרות "קיהון" מקובלות קבועות, אותן מבצע המתאמן בעת המבחן לחגורה הבאה.
מאסטר פונאקושי נהג ללמד את תלמידיו כי שלושת מרכיבי הקראטה אינם "קיהון, קאטה וקומיטה", אלא "קיהון, קיהון וקיהון", זאת על מנת להדגיש את חשיבותם העילאית של יסודות הקראטה, המהווים בסיס הן לקאטה והן לקומיטה (קרבות).
באמצעות תרגול הקיהון יכול הקראטקא לבנות לעצמו בסיס טכני איתן, שכן הוא לומד כיצד לבצע את התנועות הנדרשות בצורה נכונה, מהירה וחזקה (בסדר חשיבות זה). התרגול מפתח את הדיוק, הקוארדינציה ואת הכושר הגופני, מסגל למתרגל דרכי נשימה נכונות ואף דורש ברמות מתקדמות ריכוז מרבי. לעיתים, משמש אימון הקיהון לתרגול ושינון תרגילי קרבות בטרם התרגול המעשי בזוגות ("קומיטה"). תרגיל קיהון יכול לכלול תנועה אחת בלבד, לדוגמה אגרוף בהתקדמות (אוי צוקי), ויכול להכיל שרשרת ארוכה של תנועות רבות הכוללות התקדמויות, נסיגות ושינויי זוויות.
דוגמה לסוג קיהון נפוץ הוא ה"שִיהוֹ" (Shi - ארבע, Ho - רוחות, "ארבע הרוחות"). בתרגול מסוג זה נדרשים המתאמנים לבצע רצף תנועות, לרוב אחת עד חמש, למספר כיוונים שונים באמצעות סיבובים ושינויי זווית. כך למשל, בתרגיל "שיהו-גרי", נדרש המתאמן לבצע ארבע בעיטות שונות לארבעה כיוונים שונים, תוך הקפדה על טכניקה נכונה ויציבות.
תרגול הקיהון נעשה לרוב באוויר ללא מטרה ממשית, אך ניתן לתרגל קיהון על מטרות כמו שקי אגרוף. התרגול המסורתי כולל אימון עם מאקיווארה (Makiwara).
במקור המאקיווארה נבנתה על ידי שקי אורז מלופפים סביב עמוד שננעץ עמוק באדמה או נתלה מהתקרה, אך כיום קיימות גרסאות מודרניות יותר המכילות קפיצים ועשויות ממשטחים מסוגים שונים שאפשר גם לתלות על קיר חזק. בעזרת המאקיווארה ניתן להתאמן על כל התקפות הקיהון, אגרופים, בעיטות, מכות מרפקים, ברכיות ועוד. העבודה עם מאקיווארה מחשלת את האזור הפוגע, ועוזרת לקראטקא לתעל בצורה נכונה את כל הכוח והמשקל שלו כדי ליצור את המכה הכי עוצמתית שלו.
אגרופים (Tsuki waza)
בעיטות (Keri waza)
חסימות (Uke waza)
עמידות (Dachi Waza)
מהלומות (Uchi Waza)
הקאטה מתוארת לרוב כסדרת תרגילים קבועים מראש המדמים קרב כנגד יריבים דמיוניים. קאטות משלבות בתוכן אגרופים, בעיטות, גריפות, חסימות, הטלות ועוד. מטרת הקאטה היא לפתח את יכולתו של הלוחם ולתרגל מגוון טכניקות.
קאטה לא אמורה להיות הופעה, אלא כלי בשביל הקראטה לתרגל טכניקות במלוא העוצמה. יש לבצע את הקאטה בגישה הנכונה, ובהבנה מלאה של כל תנועה ותנועה בקאטה. על המתרגל לדמיין בעיני נפשו את יריבו הדמיוני, ולבצע כל צעד במהירות, הכוח והכוונה הנדרשים, כאילו חייו תלויים בכך.
זאת ועוד, קיימות אפליקציות קרביות של קאטות הנקראות "אויו-קאטה" או "בונקאי". האפליקציה הקרבית מתרגמת את תנועות הקאטה לתרגילים קרביים המיועדים לתרגול עצמאי או בזוגות (ואף קבוצות). האפליקציה הקרבית מפרשת, הלכה למעשה, את תרגילי הקאטה, ומאפשרת למתרגל להבין את משמעות תנועותיו.
לקאטה מיוחסים היבטים בריאותיים רבים, שכן היא תורמת לכושר הגופני, לנשימה נכונה, לשמירה על גמישות ועוד. לעיתים מבוצעות הקאטות בצורה איטית ושליווה לצורך הרפיה ומדיטציה.
בספרו "Karate-Do Kyohan", הבחין פונאקושי בין שתי קבוצות של הקאטות המסורתיות - קאטות מסגנון השוריי-ריו וקאטות מסגנון השורין-ריו. הוא הסביר כי בקאטות של שוריי-ריו, הדגש מושם בעיקר על פיתוח הכוח, והן מרשימות בכוחניותן. שלוש קאטות הטקי, כמו גם ג'יטה, הנגטסו וג'יון הן חלק מהקאטות השייכות לקבוצה זו. לעומת זאת, הקאטות של שורין-ריו הן קלילות ומהירות ומאופיינות בתנועות זריזות קדימה ואחורה. בקבוצה זו ניתן למצוא בין היתר את סדרת קאטות ההיאן, בסאי (דאי), קאנקו (דאי), אנפי וגנקאקו.
בשוטוקאן המסורתי ישנן 19 קאטות, אך ברוב מכוני השוטוקאן נלמדות בפועל 26 קאטות.
בעברית | באנגלית | קאנג'י | משמעות |
---|---|---|---|
טייקיוקו שודאן | Taikyoku shodan | 太極初段 | צעד התחלתי אולטימטיבי ונהדר |
היאן שודאן | Heian shodan | 平安初段 | מחשבה שלווה - צעד התחלתי |
היאן נידאן | Heian nidan | 平安二段 | מחשבה שלווה - צעד שני |
היאן סאנדאן | Heian sandan | 平安三段 | מחשבה שלווה - צעד שלישי |
היאן יונדאן | Heian yondan | 平安四段 | מחשבה שלווה - צעד רביעי |
היאן גודאן | Heian godan | 平安五段 | מחשבה שלווה - צעד חמישי |
טקי שודאן | Tekki shodan | 鉄騎初段 | רכיבה על סוס - צעד התחלתי |
בסאי (דאי) | Bassai dai | 披塞大 | לחדור למבצר (גדול) |
ג'יון | Jion | 慈恩 | טוב לב ואדיבות\על שם מקדש בודהיסטי |
אנפי | Enpi | 燕飛 | מעוף הסנונית |
קאנקו (דאי) | Kanku dai | 観空大 | להביט אל השמיים (גדול) |
הנגטסו | Hangetsu | 半月 | חצי ירח |
ג'יטה | Jitte | 十手 | עשר ידיים |
גנקאקו | Gankaku | 岩鶴 | עגור על סלע |
טקי נידאן | Tekki nidan | 鉄騎二段 | רכיבה על סוס - צעד שני |
טקי סנדאן | Tekki sandan | 鉄騎三段 | רכיבה על סוס - צעד שלישי |
ניג'ושיהו | Nijushiho | 二十四步 | עשרים וארבעה צעדים |
ג'ין | jiin | 珍手 | אהבת אמת |
סוצ'ין | Sochin | 壯鎭 | כוח שליו |
מייקיו | Meikyo | 明鏡 | מראה בוהקת |
אונסו | Unsu | 雲手 | ידיים בעננים |
בסאי שו | Bassai sho | 披塞小 | לחדור למבצר (קטן) |
צ'ינטה | Chinte | 珍手 | ידיים נדירות (או מבולבלות או משוגעות) |
קאנקו שו | Kanku sho | 観空小 | להביט אל השמיים (קטן) |
וואנקאן | Wankan | 王冠 | כתר המלך |
גוג'ושיהו שו | Gojushiho sho | 五十四歩小 | חמישים וארבעה צעדים (קטן) |
גוג'ושיהו דאי | Gojushiho dai | 五十四歩大 | חמישים וארבעה צעדים (גדול) |
התרגול המעשי בקראטה נקרא קומיטה. קיימים סוגי קומיטה רבים המיועדים לרמות שונות: החל מתרגול בסיסי ומתוכנן בעמידה ועד לקרבות חופשיים. עם ההתקדמות בסוגי הקומיטה רמת הקושי עולה, הטכניקה הופכת מסובכת יותר, זמן התגובה מתקצר וכמות המרכיבים המתוכננים פוחתת. ואולם, בכל אחת מהרמות נדרש הקראטקא להפגין רוח לחימה ורצינות, קרי, להשתדל לפגוע ביריב ולבצע את הטכניקות בעוצמה רבה. כל תרגול בזוגות מתחיל ומסתיים בקידה הדדית לאות כבוד לבן הזוג. להלן סוגי הקומיטה בשוטוקאן:
יודגש, כי סוג התרגול באימון יבוצע בהתאם להחלטת המאמן, ולאו דווקא על פי סוג החגורה. "ייעוד" התרגול הוא עבור מבחן הדרגה.