Loading AI tools
הר בטנזניה מוויקיפדיה, האנציקלופדיה החופשית
קילימנג'רו (בסוואהילי: Kilima Njaro, כלומר "הר נג'ארו") הוא ההר הגבוה ביותר באפריקה, והוא מתנשא לגובה של 5,895 מטרים. זהו הר געש רדום. פסגתו, כמו רוב שטחו, שוכנת בצפון טנזניה, וחלק ממורדותיו הצפוניים של ההר נמצאים בשטחה של קניה. ההר הוא אחד משבע הפסגות, ופסגתו מהווה תחנה במסע שבע הפסגות.
יש לערוך ערך זה. ייתכן שהערך סובל מבעיות ניסוח, סגנון טעון שיפור או צורך בהגהה, או שיש לעצב אותו, או מפגמים טכניים כגון מיעוט קישורים פנימיים. | |
![]() | |||||||
הקילימנג'רו | |||||||
![]() | |||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|
| |||||||
מידע כללי | |||||||
סוג הר | הר געש רדום | ||||||
גובה | 5,895 מטר (ההר הגבוה באפריקה) | ||||||
מדינה |
![]() | ||||||
מיקום | צפון המדינה, בקרבת הגבול עם קניה | ||||||
רכס הרים | קילימנג'רו | ||||||
מספר הר געש | 0202-15 | ||||||
העפלה ראשונה | 1889, על ידי הנס מאייר ולודוויג פורטשלר | ||||||
מסלול ההעפלה הקל | צעידה | ||||||
קואורדינטות | 3°04′00″S 37°21′33″E | ||||||
![]() ![]() | |||||||
![]() ![]() |
מראה ההר ייחודי ובולט ביחס לאזור שבו הוא שוכן, בהיותו גבוה במיוחד ומכוסה בשלג הנראה ממרחקים, מבעד לסוואנה האפריקנית המישורית והיבשה.
פסגת ההר מכוסה במעטה שלג תמידי, בניגוד לאקלים האפריקאי החם והצחיח שבו ההר שוכן, ועל אף מיקומו כ-350 קילומטרים בלבד מקו המשווה.
שטח המסיב של הר הקילימנג'רו רחב מאוד ומשתרע על כ-80 על 60 קילומטרים. הקילימנג'רו הוא הר געש שכבתי ובו שלושה חרוטים געשיים עיקריים. הגבוה שבהם הוא חרוט קיבו (Kibo), שפסגתו קרויה אוּהוּרוּ (5,895 מטרים), שֵׁם שמשמעותו בסוואהילי - "חירות". שני החרוטים הגעשיים האחרים הם מוונזי (Mawenzi, בגובה 5,149 מטרים) ושירה (Shira, בגובה 3,962 מטרים).
ההר הוא אחד מכמה הרי געש ששוכנים לאורך הבקע הסורי-אפריקני.
אף על פי שהתפרצות געשית בהר אינה צפויה, מדענים חוששים מהתפרצות פתאומית כפי שאירעה בהר סנט הלנס, וכן מפגיעת מטיילים מלבה והידרדרות סלעים כפי שכבר אירע בעבר, מה שיצר מכתש בצדו המערבי של ההר. מעולם לא תועדה התפרצות של הר הגעש, אך מקומיים טוענים שהוא התפרץ לפני 170 שנים בערך.
חוקרים מצאו שרידי לבה ובזלת שמקורן בהתפרצות שאירעה במאות השנים האחרונות כ-400 מטרים מראש ההר, עובדה המעידה על פעילות וולקנית ענפה. לעיתים פולט ההר אדים בעלי ריח גופרית.
האדם הראשון הידוע שהגיע לפסגה הגבוהה ביותר (אוהורו) היה יוהאני קיניאלה לאואו (Yohani Kinyala Lauwo), אשר טיפס להר מספר פעמים ושימש מדריך לטיפוס ה"רשמי" הראשון לפסגת ההר של המטפס הגרמני הנס מאייר (אנ') והמטפס האוסטרי לודוויג פורטשלר ב-6 באוקטובר 1889. על שמו נקרא המכתש במרכז ההר – "מכתש לאואו".
ההר הוא יעד תיירותי פופולרי, ועוברים בו שישה מסלולים באורכים שונים אל הפסגה, כשהמסלולים הארוכים מתאימים יותר למטפסי הרים מתחילים, מכיוון שישנה סכנה ללקות במחלת גבהים, וטיפוס ארוך יותר מקל על ההסתגלות.[1]
בשנים האחרונות נוצר תהליך של הפשרת קרחונים בפסגת ההר. קרחונים אלה נוצרו לפני 11,700 שנה, במהלך עידן הקרח האחרון. במהלך מאה השנים האחרונות נמסו למעלה מ-80% מהקרחונים.[2]
מחקר שנעשה בשנת 2002 על ידי אוניברסיטת המדינה של אוהיו מעריך שכל הקרחונים יפשירו עד שנת 2040 ואולי אף קודם לכן.[3] להיעלמות הקרחונים השפעה רבה על הסביבה ועל משטר המשקעים האזורי, ומשערים – הן במחקר זה והן במחקרים אחרים – כי סיבת ההפשרה היא התחממות גלובלית.
* https://www.kilimancoffee.com/- קפה משובח שהרעיון הגיע כשהם היו בטנזניה.