Loading AI tools
מלחין ישראלי מוויקיפדיה, האנציקלופדיה החופשית
צבי אבני (נולד ב-2 בספטמבר 1927 בזארבריקן, גרמניה) הוא מלחין ישראלי. חתן פרס ישראל לשנת ה'תשס"א (2001).
![]() | |
לידה |
2 בספטמבר 1927 (בן 96) זארבריקן, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה ![]() |
---|---|
מוקד פעילות |
גרמניה ![]() |
תקופת הפעילות | מ-1943 |
שפה מועדפת |
עברית ![]() |
פרסים והוקרה |
|
www | |
פרופיל ב-IMDb | |
![]() ![]() |
אבני נולד בשם הרמן יעקב שְׁטֶיְינְקֶה (Hermann Jakob Steinke') בזארבריקן שבגרמניה של ויימאר בשנת 1927, ועלה לארץ ישראל כילד ב-1935.[1] את ילדותו ונעוריו עשה בחיפה. כשהיה בן 11 נחטף אביו, שהיה נהג משאית, בידי חוליית פורעים בקרבת הכפר אכזיב. גורלו לא נודע, ורק כעבור שבע שנים קיבלה אמו של אבני אישור מן הרבנות על הכרה בהיותו חלל. אמו, שלא יצאה לעבוד עד אז ולא ידעה עברית, נאלצה למצוא עבודה לפרנסת שניהם.[2] אל המוזיקה הגיע בכוחות עצמו. הוא למד לנגן בכלים עממיים כמפוחית, מנדולינה וחלילית. באופן ספונטני החל לחבר מוזיקה כבר מילדותו, ורק בגיל 16 החל ללמוד פסנתר וספרות מוזיקלית בצורה מסודרת.[3] בין מוריו הראשונים נמנים הפסנתרן פרנק פלג והמלחין אבל ארליך. תוך כדי שירותו הצבאי בחיל הים, החל ללמוד הלחנה בקונסרבטוריון הישראלי למוזיקה תל אביב. מאוחר יותר המשיך לימודים אצל פאול בן-חיים ואצל מרדכי סתר שבהדרכתו סיים את לימודיו באקדמיה למוזיקה בתל אביב בשנת 1958. תוך כדי לימודיו ולאחריהם עבד במשך שמונה שנים כמורה למוזיקה בבתי ספר וכן ניהל את הקונסרבטוריון העירוני של לוד בשנים 1958–1961. בין השנים 1962–1964 שהה בארצות הברית, שם השתלם בהלחנה אצל אהרן קופלנד ולוקס פוס וכן פעל בהמלצתו של אדגר וארז בתחום מוזיקה אלקטרונית באוניברסיטת קולומביה בהדרכת ולדימיר אוסצ'בסקי.[4]
עם שובו מארצות הברית השתלב צבי אבני בחיי המוזיקה הקלאסית בארץ. בין התפקידים שמילא: ניהול הספרייה המרכזית למוזיקה בישראל, יו"ר איגוד הקומפוזיטורים בישראל, יו"ר הנהלת נוער מוזיקלי בישראל (תפקיד בו הוא מכהן עדיין) ועורך ירחון הנוער המוזיקלי "גתית" במשך שנים רבות.[5]
ב-1971 הוזמן לנהל את המעבדה למוזיקה אלקטרונית באקדמיה למוזיקה בירושלים, שייסד יוסף טל ב-1961. הוא השתלב במהירות בחיי המוסד ובשנת 1976 מונה לפרופסור. במהלך השנים הפך צבי אבני לאחד המורים המשמעותיים להלחנה בישראל והשפיע על דורות של תלמידים.[5]
כמלחין התבסס מעמדו כאחד היוצרים החשובים ביותר של הדור השני. יצירותיו בתחומים השונים של המוזיקה זכו במספר רב של ביצועים והקלטות בישראל וברחבי העולם.
סגנונו האישי, המשלב בין המסורתי לחדשני, בין המזרחי למערבי, העמיד את אבני, לא אחת בעל-כורחו, מול חיצי הביקורת. בכמה מקרים הוא השיב מלחמה במאמרים שנונים, נוקבים ומעוררי מחשבה.
בהתפתחותו הסגנונית של צבי אבני ניתן להבחין בשלוש תקופות:
תקופה ראשונה - סוף שנות החמישים וראשית שנות השישים. כאן ניכרת השפעתם של מוריו מרדכי סתר ובעיקר פאול בן-חיים. השפעה זו באה לידי ביטוי בכתיבה מודאלית ובמחויבות סגנונית לצורות המסורתיות ולרוח הים-תיכונית. לכאן שייכים "שלושה שירי לילה זעירים" על-פי מילותיה של לאה גולדברג, שלושה שירים מתוך "שיר השירים" 1955, "החמישייה לכלי נשיפה" 1959, פסטורל וריקוד לקלרינט ופסנתר 1957 ו"קשתות קיץ" לרביעיית מיתרים 1962 ועוד.[5]
תקופה שנייה - אחרי שובו מארצות הברית בקיץ 1964 ועד תחילת שנות השמונים. כאן ניכרת השפעתה הבולטת של רוח המודרניזם האירופאי והאמריקאי והחיפוש אחר שילוב בין הסגנונות והטכניקות שסיגל לעצמו בתקופת לימודיו מחוץ לישראל לבין הרוח המסורתית והמחויבות למלודיה. לצד השילובים בין מזרח למערב שאפיינו גם את התקופה הראשונה, הופיעו שילובים חדשים, בין תיווי מסורתי לתיווי חדשני, בין טונאלי וא-טונאלי, בין הקלטה אלקטרונית לביצוע חי ובין המלודי למופשט.[6]
יצירת המפתח לתקופה זו היא "הרהורים על דרמה" לתזמורת (1965), שזכתה להצלחה גדולה בישראל ומחוצה לה במשך שנים רבות וכן "חמש פנטומימות" לאנסמבל קאמרי (1968), המבוססת על חמישה ציורים מפורסמים של ציירים בני זמננו ונכתבה לסדנת המלחינים הראשונה שאורגנה על ידי אבני במסגרת פסטיבל ישראל. הייתה זו היצירה הראשונה מבין יצירות רבות, שבהן הוא מתייחס לאמנות הפלסטית, עקב התעניינותו הרבה בציור עוד משנות נעוריו. לתקופה זו שייכות גם יצירות קאמריות כמו "מעבר לפרגוד" לרביעיית פסנתר (1979), "לדה והברבור" לקול וקלרינט (1975) ו"דימויים ליום חג" לתזמורת סימפונית גדולה (1970). מקום מיוחד תופסת בתקופה זו הסונאטה השנייה לפסנתר "אפיטף", שיש בה גם התייחסות למיסטיקה יהודית ברוח רבי נחמן מברסלב (1979).[7]
במדיום האלקטרוני יצר אבני בתקופה זו את "אפיזודות ליריות" לאבוב וסרט מגנטי (1972) ואת "סינכרומוטראסק" - פרודיה קוואזי-אקספרסיוניסטית עם טקסט של המלחין לזמרת-שחקנית וסרט מגנטי.[5]
בתקופה השלישית שהחלה בתחילת שנות השמונים, ניכרת בסגנונו התקרבות מחודשת לטונאליות, דבר המורגש במיוחד בהתייחסותו למלודיה, שלעיתים קרובות מזכירה מוטיבים בעלי אופי פולקלוריסטי יהודי. היצירות הבולטות בתקופה זו הן "מוזיקה תוכניתית 1980" לתזמורת סימפונית, ששלושת פרקיה נושאים שמות ציוריים וכן "מזמור לסַנְטוּר" בליווי תזמורת קאמרית (1982) ו"מטמורפוזות על כוראל של באך" (1985). מקום מיוחד תופסת בתקופה זו היצירה "הזהו אדם", מחזור של חמישה שירים לסופרן ותזמורת סימפונית ע"פ פואמות של פרימו לוי, שזכתה לביצועים רבים בישראל ומחוצה לה.
בשנות החמישים ועד תחילת שנות השישים, עסק אבני רבות גם בחומר פולקלוריסטי וערך עיבודים להרכבים שונים של למעלה ממאה שירים פופולריים. במסגרת עיסוקיו אלה השתתף גם בתחרות פסטיבל הזמר והפזמון 1961, שבה זכה בפרס הראשון שירו "שאני עמך" למילים של רעייתו הראשונה, פנינה אבני (1927 – 1973).[8][9]
המלחין פרופ' מיכאל וולפה מציין כמה מאפיינים מרכזיים ביצירותיו של צבי אבני כדלהלן:
יצירות לתזמורת
יצירות לכלי סולו ותזמורת:
מוזיקה קאמרית:
יצירות לפסנתר:
יצירות לכלי יחיד:
יצירות קוליות:
מוזיקה לסרטים
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.