Loading AI tools
מחזה מוסר מאת הרמח"ל מוויקיפדיה, האנציקלופדיה החופשית
לישרים תהילה הוא מחזה מוסר פסטורלי מאת רמח"ל. שמו מבוסס על הפסוק ”לַיְשָׁרִים נָאוָה תְהִלָּה”[1]. עלילתו היא אלגוריה המעמתת בין מידות טובות לבין מידות רעות, המאונשות כדמויות. היצירה עוסקת במאבק בין אמת ושקר, בפער בין העולם ההמוני וחיצוניות כוזבת לבין העולם הפנימי הישר, במידות הנפש ותיקון עולם, בביטחון ואמונה, בהשגחה ובשמחה האמיתית. המחזה נכתב לכבוד חתונת "כה"ר יעקב די גאויש עם הכלה רחל דא וויגא אינריקש" ונדפס לראשונה באמסטרדם בשנת ה'תק"ג (1743)[2] בחמישים עותקים. מאז יצא בהוצאות רבות. המחזה השפיע על יצירות ספרותיות עבריות בדורות שלאחריו.
![]() | |
"לישרים תהלה", מהדורה ראשונה | |
מידע כללי | |
---|---|
מאת |
רמח"ל ![]() |
שפת המקור |
עברית ![]() |
סוגה |
מחזה ![]() |
הוצאה | |
מקום הוצאה |
אמסטרדם ![]() |
תאריך הוצאה |
1743 ![]() |
קישורים חיצוניים | |
הספרייה הלאומית | 990013426940205171 |
![]() ![]() |
לאמת נולד בן. היה הסכם בינו לבין המון, שבנו של אמת, יושר, יישא את בתו של המון, תהילה. העניינים מסתבכים בעקבות צבא המבוכה שבזז את העיר, עד שתהילה כמעט ניתנת לרהב, שגדל בבית דמיון, בגלל תחבולותיו של תרמית. בשעת החתונה אירעה סערה גדולה והבית כמעט התמוטט, עד שאחד הזקנים נזכר שבזמן שהגיע צבא המבוכה לעיר, אמת כתב לפני משפט את סימניו של בנו. לאחר שהתברר שרהב אינו בנו של אמת, שכל הביא את יושר והוכיח שהוא בנו של אמת, משפט נתן ליושר לקחת את תהילה, וישמחו כל העם מאוד ויברכו את ה'.
מתוך "לישרים תהלה" |
---|
מאת רמח"ל |
הֵן פֹּה אֲשֶׁר עוֹמֶדֶת |
(תפילת תהלה בחלק ב, שיחה ג) |
המחזה מחולק לשלשה חלקים. בחלק הראשון דברים מפי המשל וארבע שיחות, בחלק השני ארבע שיחות, ובחלק השלישי שש שיחות.
בפתח המחזה סוקר רמח"ל את מבנהו, המובא להלן כלשונו, ובגוף המחזה הוא מציין את המשתתפים בכל שיחה (מידע זה מובא להלן בסוגריים):
חלק א
המשל מדבר ירמוז על עניין המשל ותועלתו, ויבאר שבח החתן והכלה, שעליהם נוסד המשל הזה, ויחס המשל הזה להם:
שיחה א (תהלה לבדה בשדה בין ההרים) ירמוז על חמס בני האדם שחומסים את חק האמת והראוי, במה שזונים אחרי ההבל ומגדילים ומהללים את הרהב:
שיחה ב (רהב ותרמית) על הכח אשר לתרמית על ההמון נגד השכל ומופתי ראיותיו:
שיחה ג (שכל יושר וסבלנות) על הפסד המנהגים הנוהגים, להגדיל הרשע והסכלות ולהשפיל הישרים והתמימים ומיאון ההמון לקבל המוסר, ויראה שבח ההתבודדות וגנות החברה הבלתי טובה, ויבאר הביטחון ואמונת הלב הראוי לאיש הישר:
שיחה ד (המון וסכלות, אחר כך ילך המון ונשארה סכלות לבדה) ירמוז על גנות החכמים והלומדים בעיני הסכלים, ועל אומץ לב הסכלים ועליצותם:
חלק ב
שיחה א (שכל ויושר בשדה, אחר כך הולך שכל ונשאר יושר לבדו) ירמוז על התקוה הראויה לאדם בעת צרותיו, ויבאר גנות הסכלים והרמאים ומעשיהם המקולקלים. ויבאר טעות העין והראות:
שיחה ב (יושר נשאר לבדו ומוצא מחקר מתבודד בהר) ירמוז היות ראוי לאיש המשכיל להסיח הדאגה מלבו, וישתמש לזה התכלית במנוחת השדה והמים, ובחפוש קצת מדברי הטבע, שבהם יסיר מחשבות עצב מלבבו, ובם יכיר את גדולת הבורא ית"ש וישבחהו על נפלאות מעשיו; ויבאר צורת הצמחים וצמיחתם וחלקיהם והדבש והשעוה הנלקחים מהם ושאר ענייניהם:
שיחה ג (תהלה באה בשדה לבדה, אחר כך רואה את יושר מרחוק ובורחת) ירמוז היות ראוי לאדם לשום ביטחונו בה' ולהתפלל לו בצרותיו, וגם לכבוש את כעסו שלא לדחוק את השעה:
שיחה ד (סכלות ותהלה) ירמוז שלפעמים אף על פי שאין אדם רואה, מזלו רואה:
חלק ג
שיחה א (המון, תהלה, רהב, תרמית ושאר קרואים במשתה בבקר קודם החופה) על אמתת ההשגחה, ועל מה שהיצר מפתה את בני האדם ליחס הכל לטבע ולמקרה, ויבאר מציאות הרעמים והברקים והזועות, ויראה הלעג שלועגים הלצים על יראי החטא, ועצת הזקנים והחכמים נגד פתוי היצר:
שיחה ב (סכלות הולכת לבקש שכל. אח "כ תמצא אותו עם יושר) ירמוז איך הסכלים מוכרחים בסוף לבקש את החכמים ולדפוק על דלתותיהם כשתתגלה חרפת הדמיון:
שיחה ג (המון ורהב והזקן ושאר קרואים לפני משפט מלכם) בגילוי שקר הרהב וכזב ההבל בכח המשפט:
שיחה ד (שכל ויושר הולכים אל בית המשפט והמון ושאר העם שם) חרטת בני האדם על שלא הלכו אחר השכל, כשמגעת להם הרעה:
שיחה ה (שכל המון ותהלה ויושר ושאר קרואים לפני משפט) גילוי ערך היושר וחשיבותו באמת והיות התהלה נאוה לו לבדו:
שיחה ו (חברת משוררים, יושר ותהלה, המון ושכל ושאר קרואים בבית המון אחר החופה) ירמוז על שמחת העולם כלו בהתישר הדברים ועמוד הכל על מכון האמת:
ספר המוסר "מסילת ישרים" והמחזה "לישרים תהילה" חוברו על ידי רמח"ל בעת שהותו באמסטרדם. "מסילת ישרים" עוסק בדרך הישר בעבודת השם תוך תיקון מידות הנפש, על פי מאמר החסיד רבי פינחס בן יאיר: תורה מביאה לידי זהירות, זהירות מביאה לידי זריזות, זריזות מביאה לידי נקיות, נקיות מביאה לידי פרישות, פרישות מביאה לידי טהרה, טהרה מביאה לידי חסידות, חסידות מביאה לידי ענוה, ענוה מביאה לידי יראת חטא, יראת חטא מביאה לידי קדושה, קדושה מביאה לידי רוח הקודש, רוח הקודש מביאה לידי תחיית המתים (מסכת עבודה זרה, דף כ', עמוד ב').
"לישרים תהילה" עוסק בתיקון אדם ועולם. הגרסה הראשונה של "מסילת ישרים" חוברה כשיחה בין חכם וחסיד. השיחה בין יושר ושכל ב"לישרים תהילה" במידת מה מזכירה אותה בצורתה. אם "מסילת ישרים" הוא הדרכה שכלית מדוקדקת היאך להתהלך בדרך ה', הרי ש"לישרים תהילה" מרפא לנפש ותמיכה לרוח של ישרי לב כהתמודדם עם בלבול העולם. אם בספר "מסילת ישרים" רמח"ל ניצב כצדיק המכוון את התועים בגן המבוכה אל דרך הישר; הרי שב"לישרים תהילה" הוא כחכם המכיר את נפש האדם, על מחשבותיה ורגשותיה, לפני ולפנים, מלמד את נפלאות ההשגחה, ומעמיד חזון שיש בו מריח ניחוח של טהרה וקדושה וגאולה.
ביהדות איטליה הייתה סברה שצורת המחזה מקורה במקרא: הטרגדיה – בספר איוב, הקומדיה – במגילת אסתר, הפסטורליה – במגילת רות. מתקופת הרנסאנס ואילך הייתה גם מסורת של חיבור מחזות בעברית[16], אם כי כישרונו השירי והדרמטי של רמח"ל עלה לאיך ערוך על היוצרים היהודים שקדמו לו.
כתב אברהם מנחם מנדל-מור:
המחזה "לישרים תהלה" נסמך על המחזה "מגדל עוז" שרמח"ל חיבר בבחרותו, והוא מעין פיתוח עמוק, בשל ונעלה של מחזהו הקודם (ראו בהרחבה להלן).
כמחזה מוסר, "לישרים תהלה" דומה חיצונית למחזות המוסר של ימי הביניים שדמויותיהם האנשה של מידות, אלא שרמח"ל איננו עוסק בלבד במידות באופן מופשט כמו במחזות הישנים; וגם אין מחזהו עוסק בהתלבטות בין טוב ורע, אלא בהבדלים בין אמת ושקר. הדמויות שבמחזה אינן רק מידות כלליות, כבספר "מסילת ישרים", אלא רמח"ל הפיח בהן רוח חיים, כך שכל דמות קמה לחיים כברייה ייחודית כשלעצמה; מה שמאפשר לפרש את המחזה באופנים רבים. מהבחינה הזו, למרות כל המקורות שהשפיעו על "לישרים תהילה", זו יצירה מקורית.
מבחינה לשונית רמח"ל עושה שימוש רב בהרמזים מקראיים.
המחזה "לישרים תהלה" נסמך על המחזה "מגדל עוז" שרמח"ל חיבר בבחרותו בשנת ה'תפ"ז לכבוד חתונת ישראל בנימין באסאן, והוא מעין פיתוח עמוק, בשל ונעלה של מחזהו הקודם. שני המחזות כתובים בצורה של טרגיקומדיה פסטורלית, צורה שחודשה ברנסאנס והגיעה לשיאה במחזות הפסטורליים של המשוררים האיטלקים טאסו וגואריני (אנ'), כמאה וחמישים שנה קודם לרמח"ל. גיבורי המחזות הפסטורליים, זוג אוהבים שהמציאות מונעת את מימוש אהבתם, מצויים בארקדיה, ארץ דמיונית פלאית קדומה, שבה הם לומדים לתקן את מידותיהם עד שלבם מיטהר. תכלית המחזה לרפא את הנפש ולהשיב את ההרמוניה בינה לבין עצמה, בינה לבין העולם, ולעולם. לפיכך, לא בכדי הגיבורים של "מגדל עוז" נקראים שלום ושלומית. הדברים הללו קיימים גם במחזה "לישרים תהילה", אלא שהמחזה פחות אגדי, עמוק ומקיף יותר מחשבתית, נשגב בסגנונו, ופניו מכוונות לעתיד, כשנושאו העיקרי מידת היושר וניצחון האמת את השקר. אם "מגדל עוז", כמחזה הנסוב על אהבה תמימה, קרוב ברוחו ל"שיר השירים"; הרי "לישרים תהלה", כמחזה פועל צדק, קרוב ברוחו לספר תהלים. בפרט, הרבה שורות במחזה נסמכות על ביטויים מהמקרא, תוך חידושי מליצה שרמח"ל הסבירם בספר "לשון לימודים"[19].
נדגים קטעים הדומים זה לזה בשני המחזות: מבוא המשל בשני המחזות, שלום מדבר אל לבו ומאמר יושר, תפילת תהילה ותפילת שלומית, שלום מדבר עם ההד וכך גם תהילה, ועוד כהנה וכהנה. אלא ששני המחזות שונים זה מזה ברוחם, בסגנונם ובלשונם. "מגדל עוז" נכתב בהשראת המחזה "הרועה הנאמן" של גואריני, וקרוב אליו בסגנונו ובלשונו[20]. לעומת זאת, התוכן, הלשון והסגנון של "לישרים תהלה" מקוריים יותר. כתב אברהם כהנא:
המחזה "לישרים תהילה" נחשב לפסגת שירתו של רמח"ל. זו יצירה שלא הייתה כמוה בישראל מאז חתימת כתבי הקודש, שבמשך דורות עשתה כנפיים לדמיון קוראיה להרימם מעל לסביבת החיים שהיו שקועים בה, ואשר השפיעה מאוד על הספרות העברית החדשה בדורות שלאחריו. למעשה במשך כמאה שנים כמעט כל משורר עברי ניסה לחקות את רמח"ל וחיבר מחזה בהשראת "לישרים תהילה", בהם: "עמל ותרצה" מאת שלום הכהן, "אמת ואמונה" מאת אד"ם הכהן, "משל ומליצה" מאת מלבי"ם, "תפארת בני בינה" מאת אברהם בר גוטלובר, ואחרים.
כתב פישל לחובר:
כתב חיים נחמן ביאליק:
כתב הרב דב כ"ץ:
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.