Loading AI tools
חללית רוסית מוויקיפדיה, האנציקלופדיה החופשית
פרוגרס (ברוסית: Прогресс) היא חללית אספקה ומטען רוסית לא מאוישת. במהלך עגינה עם תחנת חלל היא מאפשרת לטייסי חלל לשהות בה ולפיכך הוגדרה על ידי היצרן כחללית מאוישת.[1] החללית נבנתה כנגזרת של חללית הסויוז וכמוה, היא משוגרת לחלל באמצעות משגר סויוז מקוסמודרום בייקונור. החללית שימשה שנים רבות להבאת אספקה לתחנות החלל הסובייטיות במסלול לווייני נמוך, החל מתחנת החלל סאליוט 6, וכיום משמשת לאספקת תחנת החלל הבינלאומית.
![]() | |||||||||||||||
החללית פרוגרס M-05M עוגנת בתחנת החלל הבינלאומית, 18 ביוני 2010 | |||||||||||||||
מידע כללי | |||||||||||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|
ייעוד | חללית מטען | ||||||||||||||
יצרן |
מרכז הטילים והחלל פרוגרס תאגיד הטילים והחלל אנרגיה | ||||||||||||||
ארץ ייצור |
![]() ![]() | ||||||||||||||
היסטוריית פעילות | |||||||||||||||
סטטוס | פעיל | ||||||||||||||
מפעיל |
תוכנית החלל הסובייטית סוכנות החלל הפדרלית של רוסיה | ||||||||||||||
משגר | סויוז | ||||||||||||||
טיסה ראשונה | 20 בינואר 1978 (פרוגרס 1) | ||||||||||||||
ביצועים | |||||||||||||||
טווח פעולה | מסלול LEO | ||||||||||||||
עמידות | עד ל-6 חודשים מעוגנת לתחנת חלל | ||||||||||||||
כושר נשיאה | 2,350 ק"ג | ||||||||||||||
תרשים | |||||||||||||||
![]() | |||||||||||||||
| |||||||||||||||
![]() ![]() |
הרעיון לבניית חללית אספקה לא מאוישת עלה במהלך תוכנית סאליוט, במסגרתה שוגרו ואוישו תחנות חלל, וזאת על מנת לספק מזון וציוד חיוני הנדרש לקוסמונאוטים השוהים תקופה ארוכה בחלל.[2]
חללית הפרוגרס נבנתה על בסיס חללית הסויוז ודומה לה בצורה ובמשקל. היא כוללת שלושה תאים:
בניגוד לסויוז, שלושת תאי החללית לא ניתנים להפרדה במהלך המשימה כולה,[2] ובסיומה החללית מנותקת מתחנת החלל בה עגנה ומנותבת בכוונה לחדירה לאטמוספירה במהלכה היא נשרפת מעל האוקיינוס השקט, בו חלקים שישרדו את הנפילה לא עלולים לגרום לנזק.[3]
במהלך השנים בוצעו שינויים בחללית הפרוגרס והיא יוצרה במספר דגמים.
הדגם הראשון של חלליות הפרוגרס כונה על ידי היצרן "פרוגרס 7K-TG" ומספרו על פי "אינדקס הטילים והארטילריה" של המינהל הראשי לטילים וארטילריה של משרד ההגנה הרוסי הוא 11F615A15. 43 חלליות מטען מדגם זה שוגרו לתחנות החלל סאליוט 6, סאליוט 7 ומיר. הוא היה מבוסס על חללית הסויוז מדגם 7K-T.[4] יצרנית החללית, תאגיד הטילים והחלל אנרגיה (אשר היה ידוע באותה תקופה בשם TsKBEM) החלה לעבוד על תכנון החללית באמצע שנת 1973. התכנון הושלם בפברואר 1974 והדגם הראשון שיוצר היה מוכן לשימוש בנובמבר 1977.[2] השיגור הראשון של חללית הפרוגרס, פרוגרס 1, התבצע ב-1 בינואר 1978. הטיסה האחנוה בוצע ב-5 במאי 1990. בסך הכול בוצעו 43 שיגורים: 12 לתחנת החלל סאליוט 6, 13 לתחנת החלל סאליוט 7 (טיסה אחד בוצע תחת שם "קוסמוס 1669") ו-18 לתחנת החלל מיר.
מפרט טכני:[4]
הדגם המשופר של חללית הפרוגרס, פרוגרס M (מס' באינדקס הטילים והארטילריה: 11F615A55) שוגר לראשונה באוגוסט 1989 והיה פעיל עד 2009. חלליות הפרוגרס מדגם זה שירתו את תחנת החלל מיר ותחנת החלל הבינלאומית.
השיפורים בחללית מותאמים לשינויים שבוצעו בחללית הסויוז בדגם סויוז-TM. בין היתר החללית יכלה לשהות עד 30 יום בחלל, לשאת בממוצע 100 קילוגרם מטען יותר מהדגם המקורי ולעגון בחלקה הקדמי של תחנת החלל מיר. בחללית היה שימוש בפאנלים סולריים. ניתן היה לצייד את חללית בקפסולת "ראדוגה" (Raduga), אשר יכלה להכיל מטען במשקל של עד כ-150 ק"ג ולהחזירו לכדור הארץ. השימוש בקפסולה נעשה במהלך המשימות לתחנת החלל מיר.[4]
מפרט טכני:[4]
הדגם הנוכחי והמשופר של הפרוגרס-M (מס' באינדקס הטילים והארטילריה: 11F615A60) נכנס לשירות פעיל ב-26 בנובמבר 2008, עם משימת פרוגרס M-01M. בדגם המשופר המחשב הישן ארגון-16 הוחלף במחשב קטן ומהיר יותר, TsVM-101, ומערכות הטלמטריה האנלוגיות הוחלפו במערכות דיגיטליות קטנות יותר.[5]
פרוגרס M-1 מבוסס על פרוגרס-M, כשאר ההבדל ביניהם הוא שהראשון יכול לשאת יותר דלק לתחנת החלל, אולם פחות מטען. עד כה שוגרו 11 חלליות מדגם זה, הראשונה בפברואר 2000.
מפרט טכני:[6]
בשנות ה-80 הייתה הצעה לבניית דגם משופר של הפרוגרס M בשם פרוגרס M2 אשר ישמש כחללית המטען של תחנת החלל מיר 2 שתוכננה באותה תקופה. על פי ההצעה בחללית יהיה תא שירות גדול יותר לשם נשיאת מטען גדול יותר או רכיבים של תחנת החלל, והיא תשוגר על ידי משגר זניט. לאחר ביטול התוכנית לבניית תחנת החלל מיר 2 והתחלת הפרויקט לבניית תחנת החלל הבינלאומית, הדגם המוצע נשקל לשמש כחללית המטען של התחנה, אך בסופו של דבר ההצעה בוטלה בעקבות שיקולי תקציב והעובדה שלאחר התפרקות ברית המועצות משגר הזניט יוצר על ידי מדינה זרה - אוקראינה.[7]
בתאריך 28.4.2015, בטיסה מספר 59 מדגם M-27M, אבד הקשר עם החללית לאחר שהוכנסה למסלול מסביב לכדור הארץ, בשלב הניתוק האחרון מטיל הסויוז. החללית התחילה להסתחרר והתרסקה בחזרה לאטמוספירה בין ה-5–7 במאי.
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.