אננקה (מיתולוגיה)
האנשה של הבלתי נמנע, כפייה והכרח במיתולוגיה היוונית / ויקיפדיה האנציקלופדיה encyclopedia
במיתולוגיה היוונית, אננקה (יוונית עתיקה: Ἀνάγκη, מהשם הנפוץ ἀνάγκη ["כוח, אילוץ, צורך"]), היא ההאנשה האורפית של בלתי נמנע, כפייה והכרח. היא מתוארת בדרך כלל כאוחזת פלך. אחת האלים הקדמוניים היווניים, לידתם של אננקה ואחיה ובן זוגה, כרונוס (האנשה של הזמן, לא להתבלבל עם הטיטאן קרונוס), נחשבו כמציינים את החלוקה בין עידן הכאוס לתחילת קוסמוס. אננקה נחשבת לאלה החזקה ביותר של גורל ונסיבות. בני תמותה ואלים כאחד כיבדו את כוחה וחלקו לה כבוד. היא נחשבת גם לאם הגורלות, ומכאן שהיא נחשבת לישות היחידה שתכריע את החלטותיהם (לפי מקורות מסוימים, מלבד זאוס גם כן). לפי דניאל שוולטר וסטיבן פריזן, היא והגורלות "כולם קשורים מספיק למיתולוגיה היוונית המוקדמת כדי להפוך את מוצאם היווני לסביר".[1]
תפקיד | האנשה של בלתי נמנע, כפייה והכרח |
---|---|
תרבות | יוון העתיקה |
אלים מקבילים |
נקסיטאס ![]() |
אב |
הידרוס ![]() |
בן או בת זוג |
כרונוס ![]() |
צאצאים |
אדרסטיאה ![]() |
![]() ![]() |
הנוסע היווני הקדום פאוסניאס כתב על מקדש בקורינתוס העתיקה שבו סגדו יחד לאלות אננקה וביה (שפירושו כוח, אלימות או חיפזון אלים) באותו מקדש. אננקה מזוהה או מזוהה לעתים קרובות עם אפרודיטה, במיוחד אפרודיטה אורניה, הייצוג של אהבה שמימית מופשטת; השתיים נחשבו כקשורות, ככוחות לא אנתרופומורפיים יחסית שהכתיבו את מהלך החיים.[2][3][4][5] מקבילתה הרומאית הוא נקסיטאס ("הכרח").