Interzoneturnering
From Wikipedia, the free encyclopedia
En interzoneturnering var fra 1949 til 1993 en turnering på vej til kampen om verdensmesterskabet i skak. Verdensskakforbundet FIDE indførte efter 2. verdenskrig en treårig VM-cyklus, hvor der blev afholdt zoneturneringer, som kvalificerede til interzoneturneringer, som igen kvalificerede til en kandidatturnering, hvis sejrherre vandt retten til at udfordre verdensmesteren.
![]() |
Fra 1949 til 1970 blev der kun afholdt én interzoneturnering pr. VM-cyklus. Men i starten af 1970'erne var antallet af stærke spillere så højt, at det var praktisk umuligt at spille alle-mod-alle, så man valgte at gå over til to interzoneturneringer fra og med 1973. I 1982 var tallet øget til tre. Til sidst opgav man alle-mod-alle-turneringerne, som blev erstattet af én stor turnering efter Schweitzer systemet i 1990 og 1993, hvor den sidste interzoneturnering blev spillet. Da VM-titlen i 1993 var blevet splittet mellem FIDEs titel og den "klassiske" VM-titel, som Professional Chess Association på dette tidspunkt stod for, afholdt også PCA en interzoneturnering samme år.