Yves Bonnefoy
francouzský básník From Wikipedia, the free encyclopedia
francouzský básník From Wikipedia, the free encyclopedia
Yves Bonnefoy (24. června 1923 v Tours – 1. července 2016) byl francouzský básník a esejista, jeden z nejvýznamnějších francouzských poválečných tvůrců.
Yves Bonnefoy | |
---|---|
![]() | |
Rodné jméno | Yves Jean Bonnefoy |
Narození | 24. června 1923 Tours |
Úmrtí | 1. července 2016 (ve věku 93 let) 15. obvod |
Povolání | překladatel, spisovatel, kritik umění, básník, vysokoškolský učitel, filozof, esejista a historik umění |
Alma mater | Fakulta umění Pařížské univerzity (od 1943) Descartovo lyceum Poitierská univerzita |
Žánr | poezie a esej |
Témata | poezie, esej, umělecká kritika, překlad a literární tvorba |
Ocenění | Velká cena za literaturu SGDL (1987) Goncourtova cena (1987) Balzanova cena (1995) Prix mondial Cino Del Duca (1995) Zlatý věnec (1999) … více na Wikidatech |
Manžel(ka) | Lucille Vines |
Děti | Mathilde Bonnefoy |
![]() | |
![]() | |
![]() | |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Narozen v rodině montéra a učitelky, od mládí se cítil přitahován literaturou a matematikou. Z matematiky maturoval na Descartesově lyceu v Tours, vykonal zkoušky na universitu v Poitiers a hodlal pokračovat v jejím studiu v Paříži, ale nakonec zvítězila poezie. Už jeho první sbírka vyvolala mimořádnou pozornost, které se jeho dílo těší dodnes. Láska k matematice se u něj projevuje v schopnosti přesné analýzy a formulaci problémů. V Paříži se stýkal a spřátelil s mnoha básníky a malíři, hojně četl filosofické knihy. Po válce cestoval do zámoří a po Evropě, například do Itálie, jejíž renesanční umění na něj mělo zásadní vliv: poznal, že „vrcholné umění dokáže sevřít, ‚ztělesnit‘ (inkarnovat) i konečnost existence, onu ‚přítomnost‘, z níž se rozevírá znovu výhled na jednotu bytí“ (Jiří Pelán, 2004). V roce 1967 byl u založení časopisu L'éphemère. Učil na několika evropských a amerických universitách; v roce 1981 se stal profesorem komparativního studia poezie na Collège de France. V roce 1995 dostal cenu Prix mondial Cino Del Duca a v roce 2007 Cenu Franze Kafky. Kromě básnických sbírek píše i prózu a patří i k předním francouzským esejistům. Ve svém eseji „Století, jež obětovalo slovo“ se vyjádřil ke známému výroku Theodora Adorna „Po Osvětimi už nelze psát básně.“ takto: „Rezignovat na poezii po zkušenosti s vyhlazovacími tábory by znamenalo dovést do konce jejich záměr.“ V roce 2005 byl hostem 15. ročníku Festivalu spisovatelů Praha.
Český výběr z esejů vyšel v překladu Jiřího Pelána a Václava Jamka pod názvem Eseje (Opus, 2007)
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.