Marie Knaislová-Žilanová (19. dubna 1918 – 12. března 1993)[1] byla účastnice druhého československého odboje, která pomáhala československým parašutistům při akci Canonbury.
Marie Knaislová-Žilanová | |
---|---|
![]() | |
Narození | 19. dubna 1918 |
Úmrtí | 3. prosince 1993 (ve věku 75 let) |
Povolání | prodavačka |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Podpora parašutistů
Od roku 1935 a v průběhu druhé světové války pracovala jako prodavačka v plzeňském obchodě s textilem Vojtěcha Kučery,[2] jeho dcera Věra byla její nejlepší kamarádkou.[1][3] Na počátku dubna 1942 jí pan Kučera požádal o ubytování známého, který potřebuje v Plzni přespat několik dní.[1] Pan Kučera přivedl milého chlapíka, který se představil jako Otta Jardů, ale ve skutečnosti šlo o Jana Kubiše, parašutistu nasazeného v operaci Anthropoid.[1] V článku zabývajícím se vztahem Kubiše k ženám je zmíněno, že Kubiš se s Marií Žilanovou setkal již lednu v době nuceného pobytu v Plzni.[4] Marie Žilanová se s parašutisty rychle spřátelila.[1] Spolu s Věrou Kučerovou, Helenou Královou a dalšími mladými lidmi je vodili po Plzni, aby se v dosud nenavštíveném městě dokázali orientovat, výhodou byla i nenápadnost parašutistů v doprovodu dívek.[5][6][3] S Věrou Kučerovou se s Kubišem a Jozefem Gabčíkem scházely v restauraci Tivoli, kterou jako svůj klub používal wehrmacht.[1]
V pátek 24. dubna 1942 se M. Žilanová s Kubišem, Gabčíkem, Josefem Valčíkem, Adolfem Opálkou, Karlem Čurdou a dalšími zúčastnila průzkumu terénu a organizování příprav leteckého útoku na plzeňskou Škodovku v rámci operace Canonbury.[1][7][8][9] Parašutisté měli rozdělat ohně, aby ulehčili pilotům bombardérů RAF orientaci během nočního útoku nad zatemněným městem.[5] V noci z 25. na 26. dubna 1942 se Marie Žilanová s Kubišem a Valčíkem podílela na zapálení velkého stohu slámy severně od Goldscheidrovy továrny, aby jím vyznačili jižní okraj areálu Škodových závodů.[1][5] Jan Kubiš u Marie Žilanové tu noc přespal a druhý den odjel z Plzně.[1]
Vztah s Kubišem
Marie Žilanová a Jan Kubiš spolu navázali vztah, není však jistá jeho vážnost i s ohledem na následnou Kubišovu známost s Marii Kovárníkovou v Praze.[4][7] Při odjezdu z Plzně si Kubiš nechal od Marie napsat adresu na okraj rodokapsu.[1] Později napsal Marii dopis začínající Milá Máničko, ve kterém se omluvil za prodlevu ve psaní a přiznal, že na ni myslel každým dnem.[7][9] Dopis je dokladem Kubišova zájmu o Marii a jejich určitého vztahu.[1][4][5][7] Jan Kubiš dopis odeslal 12. května 1942 z vinohradské pošty v Moravské ulici na adresu rodičů Marie v Chomli.[10][11] Je posledním dopisem, který před svou smrtí někomu poslal.[1] Později ještě poslal Marii pohled s textem „Myslím na Tebe stále, Máničko…“, který se ale nedochoval.[1][8]
V knize Atentát na Reinharda Heydricha spisovatele Miroslava Ivanova paní Knaislová-Žilanová vzpomínala, že byla s Kubišem a Gabčíkem dvakrát v Chomli u rodičů.[8] S Kubišem si rozuměli a jejich vztah údajně nebyl tajemstvím.[8] Při odjezdu do Prahy po operaci Canonbury jí řekl, „že jednou – až bude po válce – s ním pojedu na Moravu, aby mne představil jako svou nevěstu. Slíbili jsme si, že se vezmeme.“[8]
Heydrichiáda
Jana Kubiše viděla Marie Žilová až při heydrichiádě na fotografiích v novinách po atentátu – mrtvého a s pravým jménem.[1] Tříčlenná rodina Kučerových, která výsadkářům v Plzni pomáhala, byla 17. června 1942 zatčena gestapem. Její zaměstnavatel Vojtěch Kučera, manželka Marie a dcera Věra při krutých výsleších o podílu Marie mlčeli a neprozradili ji.[1][3] Pomohlo také, že ji po příchodu parašutistů Vojtěch Kučera policejně odhlásil z rodiny.[8] Rodina Kučerových byla popravena zastřelením v Mauthausenu 24. října 1942.[12][1][3]
Spolupráce s historiky
Marie Žilanová přežila druhou světovou válku a zůstala tak jednou z mála svědkyní a účastnic činnosti skupiny Anthropoid.[1] Po válce se provdala za pana Kneisla, který ze žárlivosti spálil v kamnech zmíněný pohled od Kubiše.[1] Kubišův dopis schovávala jako cennou památku,[4] ale veřejně o Janu Kubišovi napsala poprvé až v roce 1988 na stránkách Hlasu revoluce, novin Československého svazu protifašistických bojovníků.[1] Na základě článku ji kontaktoval historik Jaroslav Čvančara a společně prošli místy, kde doprovázela Kubiše či kde zapálili stoh.[1] Dále si dopisovali a po Sametové revoluci Kubišův dopis Čvančarovi věnovala, aby byl zachován pro historiky.[1]
Odkazy
Wikiwand in your browser!
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.