ukrajinský filolog a slavista From Wikipedia, the free encyclopedia
Viktor Ivanovič Grigorovič (rusky Виктор Иванович Григорович), též Viktor Ivanovyč Hryhorovyč (ukrajinsky Віктор Іванович Григорович), známý v ruské formě jména (30. dubnajul./ 12. května 1815greg. Balta – 19. prosincejul./ 31. prosince 1876greg. Kropyvnyckyj) byl ukrajinský filolog a slavista, historik, profesor na univerzitách v Kazani, Moskvě a Oděse.
Vìktor Hryhorovyč | |
---|---|
![]() | |
Rodné jméno | Виктор Иванович Григорович Віктор Іванович Григорович |
Narození | 30. dubnajul. / 12. května 1815greg. nebo 30. dubna 1815 Balta |
Úmrtí | 19.jul. / 31. prosince 1876greg. (ve věku 61 let) nebo 19. prosince 1876 (ve věku 61 let) Kropyvnyckyj |
Místo pohřbení | Kropyvnyckyj |
Alma mater | Carská charkovská univerzita Carská tartuská univerzita |
Povolání | slavista, historik a vysokoškolský učitel |
Zaměstnavatelé | Carská kazaňská univerzita Carská novoruská univerzita |
Ocenění | Řád sv. Vladimíra 3. třídy |
![]() | |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Narodil se ve městě Balta v Podolské gubernii v četnické rodině; jeho otec byl národností Ukrajinec a matka Polka.
Mezi osmým a patnáctým rokem studoval na řeckokatolické škole v Umani. V letech 1830 – 1833 studoval na filozofické fakultě Charkovské univerzity, kde absolvoval eticko-filologický obor a poté nastoupil do zaměstnání v Petrohradě. Po několika měsících podal výpověď a v lednu 1834 se stal studentem Tartuské univerzity, kde studoval klasickou filologii. Na začátku roku 1839 byl poslán na Kazaňskou univerzitu, aby se připravoval na katedře historie a literatury slovanských dialektů. Magisterský titul získal v únoru 1843 za svoji práci Výzkum výkladu literatury Slovanů v nejdůležitějších obdobích (Опыт изложения литературы словен в её главнейших эпохах). Současně se studiem vyučoval v letech 1839 – 1841 na univerzitě řečtinu.[1]
Mezi srpnem 1844 a dubnem 1849 podnikl zahraniční studijní cestu. Dle jeho slov vedla z Cařihradu a Soluně, přes Athos, Makedonii, Thrákii, Médii, neboli zemi bulharskou, k Dunaji; pak přes Valašsko do Rakouského císařství - Banátem a zejména Uhry do Vídně a odtud na jih do Kraňska, Benátek, Dalmácie, Černé Hory, Chorvatska, Slavonie; dále na sever na Moravu a do Čech; přes Drážďany, Lipsko, Berlín a Královec se vrátil do vlasti.[2] Cestou po západoslovanských zemích získal řadu cenných rukopisů, například Rilské fragmenty, Mariánský kodex, Ohridské evangelium,[3] Chludovský žaltář a také po něm nazvaný parimejník, které přivezl do Ruska.
V květnu 1847 byl jmenován mimořádným profesorem Kazaňské univerzity. V roce 1848 publikoval Nástin vědeckého cestování po evropském Turecku (Очерк учёного путешествия по Европейской Турции) a v říjnu téhož roku byl během personálních rozporů na Moskevské univerzitě jmenován tamějším řádným profesorem historie a literatury slovanských dialektů. Zde přednášel během prvního semestru akademického roku 1849/1850, ale již v prosinci 1849 se vrátil na Kazaňskou univerzitu na místo profesora. V roce 1851 byl Grigorovič zvolen dopisujícím členem Petrohradské akademie věd.[4] Kromě Kazaňské univerzity přednášel v letech 1854 – 1856 slavistiku na Kazaňské teologické akademii. V Kazani učil až do září 1863, kdy mu byl udělen titul doktora honoris causa slovansko-ruské filologie, a poté odešel do důchodu.[5]
Od 1. května 1865 do roku 1876 vedl katedru slavistiky na Novoruské univerzitě v Oděse a byl prvním děkanem fakulty historie a filologie. 23. prosince 1866 byl jmenován státním radou.[6] V roce 1876 se stal čestným členem Moskevské univerzity. Téhož roku odešel jako zasloužilý profesor do důchodu[5] a poté se v září odstěhoval do Jelisavetgradu, kde zemřel 19.(31.) prosince.
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.