závod automobilů From Wikipedia, the free encyclopedia
Šestý závod automobilů typu Grand Prix na Masarykově okruhu u Brna se uskutečnil v neděli 29. září 1935.[1] Poprvé byl nazván jako Velká cena Masarykova, po prezidentu Československa T. G. Masarykovi (14. listopadu 1918 – 14. prosince 1935). Masarykova Grand Prix byla posledním velkým okruhovým závodem sezóny, byl 34. podnikem sezóny Grand Prix 1935. Po dvouleté přestávce se uskutečnilo Mistrovství Evropy jezdců vypsané asociací AIACR (pozdější FIA). Do mistrovství patřily Grand Prix Monaka, Francie, Belgie,Německa, Švýcarska, Itálie a Španělska.[2] Mistrem Evropy se stal Rudolf Caraciola před Luigim Fagiolim a Manfredem von Brauchitschem (všichni Mercedes-Benz W 25).[3]
Nemistrovský závod v sezóně 1935 | |
---|---|
![]() Masarykův okruh | |
Detaily závodu | |
Datum | 29. září 1935 |
Místo | Brno |
Délka trati | 29,142 km (18,109 mil) |
Délka závodu | 17 kol, 495,4 km (307,8 mil) |
Počasí | slunečno |
Pole position | |
Pilot | ![]() |
Nejrychlejší kolo | |
Pilot | ![]() |
Čas | 12:37,0 min = 138,6 km/h (v 4. kole) |
Stupně vítězů | |
První | ![]() |
Druhý | ![]() |
Třetí | ![]() |
Účast byla slabší než v minulých letech, nepřijel totiž tým Mercedes-Benz, který neúčast zdůvodnil nedostatkem času na přípravu automobilů po Velké ceně Španělska, která se jela o týden dříve (22. září). Caracciola, Fagioli a Brauchitsch byli sice přihlášeni, ale do Brna nedorazili. Všeobecné mínění ale bylo, že po trojnásobném vítězství ve Španělsku nechtělo stuttgartské vedení firmy v závěru sezony riskovat porážku od Auto Union, nota bene když před rokem proti Auto Unionu v Brně neuspěli.[4] Guiseppe Farina měl startovat na Maserati 6C-34, ale na cestě do Brna měl jeho přepravní kamion nehodu a přitom došlo k poškození závodního vozu, takže v závodě nestartoval.[1]
V kategorii Grand Prix startovalo jen 9 vozů, vždy po třech za týmy Scuderia Ferrari (Alfa Romeo) a Auto Union, které doplnili soukromí jezdci na Maserati a 2 Bugatti. Za tým Auto Unionu přijeli král vrchů a loňský vítěz Hans Stuck, matador Achille Varzi a nováček 25-letý Bernd Rosemayer.[5] Zajímavý tým vytvořili ing. Vladimír Gut (prodejce vozů Bugatti) a Zdeněk Pohl. Gut startoval na voze Bugatti Type 51 v týmu Zdeňka Pohla (jednalo se o vůz J. K. Lobkowicze, se kterým jezdil Z. Pohl) a Pohl startoval ve skupině Voiturette na voze MG K3 Magnette, se kterým potom dlouhá léta jezdil jeho bratr Jiří Pohl.
Ve čtvrtek, v pátek a sobotu se konal od 9:00 do 12:00 povinný trénink, když jezdci museli objet minimálně 2 kola. Na to málem s novým vozem Alfa Romeo 8C-35 (osmiválec 2xOHC se zdvihovým objemem 3,822 l, s kompresorem Roots a výkonem 246 kW/330 k) doplatil Nuvolari, který se na okruhu objevil až ve čtvrtek v podvečer a hrozilo mu vyloučení ze závodu, ale funkcionáři Československého automobilového klubu pro Moravu a Slezsko (ČAMS) našli kompromisní opatření, které Nuvolarimu umožnilo startovat.[6] Už v tréninku došlo k senzaci. V programu pro diváky byla srovnávací tabulka, z níž se podle dosaženého času na jedno kolo dala určit průměrná rychlost, kterou daný vůz okruh projel. Tabulka byla sestavena i s rezervou takových časů, u kterých se předpokládalo, že je nikdo nemůže dosáhnout. To platilo do okamžiku, než vyjel na trať Varzi s Auto Unionem Typ B. Ten totiž zajel čas, který v tabulce vůbec nebyl! Ale v samotném závodě se Varzimu nedařilo, protože odpadl po 12. kole ze 17 pro poruchu převodovky na voze.
Po zkušenostech s týmem Mercedes-Benz se rozhodl pořadatel závodu ČAMS (Československý automobilový klub pro Moravu a Slezsko) ze dvou termínů nabídnutých mu mezinárodní asociací AIACR pro rok 1936, zvolit si jarní termín, 7. května 1936.[7] Jak známo, závod se však v roce 1936 kvůli organizačním problémům a kolizi termínů s Velkou cenou Tripolisu a Velkou cenou Tunisu na brněnském okruhu nekonal.
Startující vozy a jezdci silnější skupiny
St. č. | Jezdec | Stáj | Značka a typ vozu | Motor | |
4 | Hans Stuck | Auto Union AG | Auto Union Typ B | 5.0 | V-16 |
6 | Achille Varzi | Auto Union AG | Auto Union Typ B | 5.0 | V-16 |
8 | Bernd Rosemeyer | Auto Union AG | Auto Union Typ B | 5.0 | V-16 |
10 | László Hartmann | L. Hartmann | Maserati 8CM | 3.0 | R-8 |
12 | Vladimir Gut | Z. Pohl | Bugatti Type 51 | 2.3 | R-8 |
14 | Jean-Pierre Wimille | J. P. Wimille | Bugatti Type 59 | 2.9 | R-8 |
16 | Tazio Nuvolari | Scuderia Ferrari | Alfa Romeo 8C-35 | 3.8 | R-8 |
18 | Louis Chiron | Scuderia Ferrari | Alfa Romeo Tipo B/P3 | 3.2 | R-8 |
20 | Antonio Brivio-Sforza | Scuderia Ferrari | Alfa Romeo Tipo B/P3 | 3.2 | R-8 |
Poprvé obě skupiny závodních vozů (Grand Prix a Voiturette) startovaly společně.[6]
1. řada | Pos. 1 | Pos. 2 | |
---|---|---|---|
4 ![]() |
6 ![]() | ||
2. řada | Pos. 3 | ||
8 ![]() |
|||
3. řada | Pos. 4 | Pos. 5 | |
10 ![]() |
12 ![]() | ||
4. řada | Pos. 6 | ||
14 ![]() |
|||
5. řada | Pos. 7 | Pos. 8 | |
16 ![]() |
18 ![]() | ||
6. řada | Pos. 9 | ||
20 ![]() |
|||
7. řada | Pos. 10 | Pos. 11 | |
40 ![]() |
46 ![]() | ||
8. řada | Pos. 12 | ||
48 ![]() |
|||
9. řada | Pos. 13 | Pos. 14 | |
50 ![]() |
52 ![]() | ||
10. řada | Pos. 15 | ||
54 ![]() |
|||
11. řada | Pos. 16 | Pos. 17 | |
56 ![]() |
60 ![]() | ||
12. řada | Pos. 18 | ||
62 ![]() ERA |
|||
13. řada | Pos. 19 | Pos. 20 | |
64 ![]() ERA |
66 ![]() | ||
14. řada | Pos. 21 | ||
54 ![]() |
|||
15. řada | Pos. 22 | ||
70 ![]() |
Závod před zraky 150 000[8] až 180 000 diváků,[9] mezi nimiž nechyběl předseda vlády Jan Malypetr, odstartoval v obvyklý čas, o půl jedenácté dopoledne. Za hřmění divoké smečky se stříbrné Auto Uniony okamžitě ujaly vedení se Stuckem vpředu, kterého následoval Varzi a Rosemeyer. Varzi se v průběhu 1. kola (za Ostrovačicemi) dostal před Stucka a před hlavní tribunu dojeli v pořadí Varzi, Stuck a Rosemeyer. Za nimi projeli Nuvolari, Wimille, Chiron, Brivio a nakonec Hartmann, který se opozdil na startu. Ing. Vladimír Gut v bugatce Zdeňka Pohla odstoupil hned po 1. kole s prasklým olejovým potrubím.[1]
Po třech kolech se změnilo pořadí v čele. Vedl Varzi před Rosemeyerem, který předjel Stucka, Nuvolari byl stále čtvrtý, za ním byli Wimille, Chiron, Brivio a Hartmann. Varzi si udržoval stále své kolosální tempo a ve 4. kole zajel nejrychlejší kolo závodu a současně vytvořil nový traťový rekord v čase 12:37 min (138,6 km/h). Stuck na třetím místě měl v 3.kole (podle jiného zdroje k tomu mělo dojít už v 1. kole)[5] zvláštní nehodu. Srazil se totiž s nízko letícím ptákem tak nešťastně, že mu tento střet roztříštil triplexové sklo brýlí a některé střepiny pronikly do pravého oka. Stuck se sice udržel na silnici, ale na jedno oko v podstatě neviděl, protože mu poraněné oko v okamžiku oteklo. Pokračoval sníženým tempem do boxů, kde po 5.kole předal vůz rezervnímu jezdci Paulu Pietschovi. Ten ovšem tímto zdržením v boxech klesl za Nuvolariho na čtvrté místo.[6]
Jean-Pierre Wimille na Bugatti postupně zpomaloval a v šestém kole projel kolem tribun již za Chironem a Briviem na sedmém místě. Wimille nakonec odstoupil v osmém kole kvůli neobvyklému zranění. V den závodu ho totiž na hotelu tak energicky probouzeli, že spadl z postele a zlomil si 2 žebra.[8] Přes toto zranění do závodu odstartoval, ale pro nesnesitelnou bolest musel odstoupit. Varzi, který byl ve vedení v podstatě od 1. kola závodu, ve 12. kole za Pisárkami nápadně zpomalil a potom s problémy na motoru odstavil auto v boxech. To umožnilo Rosemeyerovi, Nuvolarimu, Chironovi a Briviovi jej předjet. Ve 13. kole převzal ošetřený Stuck vůz od Pietsche, ale ne na dlouho. Snad pro podezřelé zvuky z motoru ve 14. kole vyjel z okruhu. S vysvětlením se zdroje liší. Jel prý do města nechat si ošetřit oko do nemocnice.[1] Jiný zdroj uvádí, že odjel do města, aby navštívil přítele Friedricha Rohrera,[10] majitele tiskárny s vydavatelstvím a také olympionika ve stolním tenisu (Paříž 1924).[6] Za vedoucím Rosemeyerem se zatím rozpoutal tuhý souboj o 2. místo. Ve 12. kole byl Chiron stále více než dvě minuty za Nuvolarim. Ten však zastavil v depu, aby doplnil vodu (vzpomínka na závod v roce 1930 byla pro něj stále ještě živá). Jak Chiron zrychlil, dokázal smazat ztrátu už jen na 12 vteřin po 16. kole, ale létajícího Mantovana už nepředjel. V cíli byl o čtyři vteřiny za Nuvolarim.[8]
Po 17 kolech projel Rosemeyer vítězně cílem za bouřlivého jásotu diváků, v čase 3:44:10,6 h a průměrné rychlosti 132,6 km/h. Měl více než šest minut náskok před Nuvolarim, kterého po pár vteřinách následoval Chiron. Brivio zaostal o 8 minut a Hartmann o dvě kola. Toto bylo Rosemeyerovo první vítězství v Grand Prix a také jeho vůbec první vítězství v závodním voze. Všichni 4 první jezdci překonali loňský čas Stucka (první Rosemeyer o víc než 11 minut), k čemuž nepochybně přispěla i nová betonová vozovka mezi Ostrovačicemi a Bosonohami.
Pořadá | St. č. | Jezdec | Stáj | Značka a typ vozu | Motor | Kola | Čas/stav | Dif | |
1. | 8 | Bernd Rosemeyer | Auto Union AG | Auto Union B | 5,0 | V-16 | 17 | 3:44:10,6 h | |
2. | 16 | Tazio Nuvolari | Scuderia Ferrari | Alfa Romeo 8C-35 | 3.8 | R-8 | 17 | 3:50:48,4 h | + 6:37,8 min |
3. | 18 | Louis Chiron | Scuderia Ferrari | Alfa Romeo Tipo B/P3 | 3.2 | R-8 | 17 | 3:50:52,2 h | + 6:41,6 min |
4. | 20 | Antonio Brivio | Scuderia Ferrari | Alfa Romeo Tipo B/P3 | 3.2 | R-8 | 17 | 3:52:12,0 h | + 8:01,4 min |
5. | 10 | László Hartmann | L. Hartmann | Maserati 8CM | 3.0 | R-8 | 15 | 4:01:00,0 h | |
DNF | 4 | H. Stuck / P. Pietsch | Auto Union AG | Auto Union B | 5,0 | V-16 | 13 | řidič zraněn | |
DNF | 6 | Achille Varzi | Auto Union AG | Auto Union B | 5,0 | V-16 | 13 | převodovka | |
DNF | 14 | Jean-Pierre Wimille | J.-P. Wimille | Bugatti T59 | 2.9 | R-8 | 6 | bolest z dřívějšího zranění | |
DNF | 12 | Vladimír Gut | Z. Pohl | Bugatti T51 | 2.3 | R-8 | 1 | prasklé olejové potrubí |
Poznámka
Mimo vítězství se Rosemeyer "dočkal" ještě jednoho úspěchu, seznámil se zde se svou budoucí manželkou, známou pilotkou Elly Beinhornovou. Ta v roce 1935 na pozvání v brněnském aeroklubu přednášela o letectví (za účelem získání financí na své lety) a jako host stáje Auto Union se zúčastnila Masarykovy Grand Prix. Ta se konala v době její návštěvy v Brně. Vítězem závodu se stal nováček Bernd Rosemeyer a Elly byla požádána tiskovým mluvčím Auto Unionu, aby šla pogratulovat mladému vítězi. O necelý rok později 13. července 1936 měli svatbu. Rosemeyer si udělal pod instruktorstvím manželky pilotní průkaz a v roce 1937 letěli na opožděnou svatební cestu Messerschmittem do Jižní Afriky, kde Rosemeyer absolvoval závody, v Kapském Městě a East Londonu.[11]
Richard Seaman přijel na Masarykův okruh startovat po prvé. V tréninku měl jakési "nedorozumění" s jedním poloměrem zatáčky, podruhé dokonce s hruškou, ale v závodě se toho vyvaroval a odjel výborný závod. Vedl startovní pole od startu až do cíle. Po 1. kole bylo pořadí 13 startujících jezdců: Seaman před Veyronem, Sojkou, Landim, Rüeschem, Tuffanellim, Pohlem, Biancem, Komárem, Valettem, Steinwegem, Hoštálkem a Wilheimem.
V dalších kolech už to za ním bylo zajímavější, neboť tam bojovali o zbytky kořisti Švýcar Rüesch, Francouz Veyron, Ital Bianco, Čech Sojka a Ital Landi, když Valette odpadl pro poruchu, Steinweg u svého modifikovaného Bugatti T51A na monopost prorazil píst a Wilheim pro požár vozu vzdal. Zvláště tuhý souboj byl mezi Rüeschem a Veyronem, kteří si několikrát vyměnili pořadí.[5] Pořadí 9 zbývajících vozů po čtyřech kolech bylo Seaman, Veyron, Rüesch, Landi, Sojka, Bianco, Pohl, Komár, Hošťálek. Bianco odstoupil v boxech s poškozením motoru po dokončení pěti kol.[6]
V 7. kole Rüeschovým odpadnutím jeho vozu Maserati, jenž také začal hořet, se situace ustálila na pořadí Seaman, Veyron, Sojka, Landi, Komár, Pohl a Hoštálek, Takto dojeli piloti po absolvování 437,1 km do cíle 15. kola. Seaman absolvoval v čase 3:48:32,1 h v průměrné rychlosti 118 km/h, nejrychlejší kolo závodu a nový rekord na 1 kolo v čase 14:32,8 min zajel v 11. kole Seaman. Oba první jezdci dosáhli lepšího času než Giuseppe Farina v minulém ročníku (1934).[8]
Velmi potěšitelné bylo 3. místo Sojkovo, který na rozdíl od Seamana a Veyrona, kteří jeli na továrních strojích, jel na soukromě připravovaném voze.[5] Na závěr ostatní čs. závodníci odpadli: Pohl havaroval po 13. kolech, Hošťálek na nově karosovaném monopostu Z14 odpadl s poruchou brzd a Komár na Bugatti odstoupil rovněž kvůli poruše brzd. Smůlu měl Zdeněk Pohl, který v tréninku jezdil pravidelně kola pod a v okolí 15 minut. V závodě jej jednak při startu zezadu nabourali, což ovšem nebyl radostný začátek, a dále měl neustále potíže se svíčkami, takže mnohokráte stál a ztratil tím mnoho času. Když se mu konečně podařilo vůz dát do pořádku, ukázal plně svoje umění. Jezdil mnoho kol těsně za Veyronem, ale v důsledku zdržení o kolo zpět. Odstoupil pro nehodu z průběžného 5. místa po 13. kole. Bylo to v předposledním kole závodu.[12]
Pořadí | St. č. | Jezdec | Stáj | Auto | Motor | Kola | Čas/stav | Odstup | |
1. | 62 | Richard Seaman | R. Seaman | ERA B | 1.5 | R-6 | 15 | 3:48:32,1 h | |
2. | 46 | Pierre Veyron | P. Veyron | Bugatti Type 51A | 1.5 | R-8 | 15 | 3:51:58,3 h | + 3:26,2 min |
3. | 40 | Bruno Sojka | B. Sojka | Bugatti Type 51A | 1.5 | R-8 | 15 | 4:04:42,4 h | + 15:10,3 min |
4. | 70 | Guido Landi | G. Landi | Maserati 4CM | 1.5 | R-4 | 15 | 4:04:48,0 h | + 16:05,9 min |
DNF | 56 | Zdeněk Pohl | J. Pohl | MG K3 Magnette | 1.1 | R-6 | 13 | nehoda | |
DNF | 54 | František Hoštálek | F. Hoštálek | Z 14 | 1.5 | B-8 | 12 | brzdy | |
DNF | 52 | Antonín Komár | A. Komár | Bugatti Type 37A | 1.5 | R-4 | 12 | brzdy | |
DNF | 48 | Hans Rüesch | H. Rüesch | Maserati 4CS | 1.5 | R-4 | 6 | požár vozu | |
DNF | 66 | Ettore Bianco | E. Bianco | Maserati 4CM | 1.5 | R-4 | 5 | motor | |
DNF | 50 | Sándor Wilheim | L. Hartmann | Bugatti Type 37A | 1.5 | R-4 | 2 | požár vozu | |
DNF | 60 | Rudolf Steinweg | R. Steinweg | Bugatti Type 51A | 1.5 | R-8 | 2 | zlomený píst | |
DNF | 68 | Giuseppe Tuffanelli | G. Tuffanelli | Maserati 4CM | 1.1 | R-4 | 2 | motor | |
DNF | 64 | Antonio Valette | A. Valette | ERA A | 1.5 | R-6 | 2 | zásobování olejem |
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.