seznam na projektech Wikimedia From Wikipedia, the free encyclopedia
Tato stránka představuje strukturovaný seznam knížecích rodů v Polsku a na Litvě v celé jejich historii.
Knížecí titul byl tradičně nejvyšším šlechtickým titulem jak v Polsku, tak na Litvě, dvou monarchiích spojených dlouhou společnou historií. V obou těchto zemích šlo původně o titul výlučně panovnický, který ale příslušníkům vládnoucího rodu zůstával i poté, co dynastie vládu nad zemí ztratila a zařadila se mezi "pouhou" šlechtu. Zatímco ve středověkém polském království byly šlechtické tituly, v principu včetně knížecích, zakázány a šlechta zde si byla formálně rovná, na Litvě existovaly šlechtické tituly různých stupňů, přičemž na knížecí titul měli nárok potomci starých knížecích dynastií, kteří mohli navíc nadále některému údělnému knížectví vládnout. Po podpisu Lublinské unie v roce 1569 byly některé litevské knížecí rody přijaty jako knížata v celé polsko-litevské unii. Na druhou stranu zákon z roku 1638 zrušil na Litvě užívání šlechtických titulů s výjimkou titulu knížecího a několika dalších výjimek.[1] Šlechtické rody vyňaté z působnosti tohoto zákona sice mohly svůj titul prosazovat v celé Unii, na druhou stranu se zákaz užívat knížecí titul týkal i některých místních knížecích rodů, které nebyly uznány v rámci Lublinské unie či dodatečně (v praxi ale tyto knížecí rody užívaly v rámci litevského velkoknížectví svůj titul nadále). V téže době počali někteří polští nebo litevští velmožové získávat tituly i od zahraničních panovníků, v Unii obvykle neuznané. V době Unie se šlechta (szlachta) oficiálně dělila jen v rámci sejmu na stav senátorský a stav rytířský, což se vázalo jen na funkci konkrétního šlechtice v rámci sejmu. V praxi však bylo důležité dělení na magnáty a zbytek šlechty (v jejím rámci se ještě někdy vyděluje také drobná šlechta - zemané). Magnáti byli v Polsku a na Litvě nejbohatší šlechtici, držící mimořádně velký pozemkový majetek, tzv. magnátskou posedlost, z níž magnáti často vytvářeli fideikomis, v Polsku zvaný ordynace (polsky ordynacja). Mezi magnátem a knížetem nebyla formálně žádná právní souvislost, kníže mohl i nemusel být magnátem a totéž i naopak. Jak knížecí titul, tak i magnátská kategorie byly však záležitostí oficiálního uznání. Navíc pouze z pozice magnáta a nikoli knížete, plynuly v dobách Unie zásadní politické výhody. Po rozpadu polsko-litevské unie bylo ještě několik knížat v Polsku jmenováno carem z titulu polského krále, po r. 1830 však již všichni Poláci povýšení do knížecího stavu získali svůj titul jako ruský nebo zahraniční. Litva přišla o vlastní šlechtickou obec již při třetím dělení Polska a to definitivně.
Erb | Datum povýšení | Kníže | Knížectví | Datum zániku titulu | Poznámky |
---|---|---|---|---|---|
![]() |
1137 (1. zmínka) | arcibiskup hnězdenský | Łowiczské knížectví | 1795 | |
![]() |
1290 | biskup vratislavský | ![]() |
1795 | Po roce 1335 byl biskup součástí stavů zemí Koruny české, resp. stavů Slezska |
![]() |
1339 | biskup płocký | Pułtuskské knížectví | 1795 | |
![]() |
1356 (povýšen jako říšský kníže) | biskup varmijský | Varmijské knížectví | 1836 | Polské uznání titulu říšského knížete po získání Západních Prus a Varmie r. 1466 (druhý toruňský mír) |
![]() |
1443 | biskup krakovský | ![]() |
1791 | Knížecí titul biskupů i s nominální "vládou" v Seveřsku byl obnoven v Rakousku-Uhersku v l. 1889–1918 |
1598 | probošt płocký | Sieluńské knížectví |
1790 |
||
![]() |
? | biskup wilenský | Taurožské panství | ? | Taurogy byly formálně pouze panstvím, ale vázal se na ně knížecí titul. |
Litevská šlechta před uzavřením Lublinské unie neznala polskou zásadu šlechtické rovnosti a pozvolna přijímala západní šlechtickou hierarchii titulů. Knížecí titul na Litvě náležel všem příslušníkům starých dynastií, bez ohledu na velikost majetku, a tedy bez ohledu příslušnost k nejbohatší vrstvě magnátů. Za knížecí dynastie byly na Litvě považovány ty rody, které vládly (či v minulosti vládly) vlastnímu knížectví, podřízenému ovšem centrální autoritě velkoknížete (relativně volné). Velkoknížata ponechávala vládu nad některým knížectvím jiným rodům litevského knížecího původu, které byly až do r. 1386 pohanské. Rovněž východní pravoslavná knížata z rodu Rurikovců, začleněná do Litvy, byla mnohdy ponechána při vládě. Velkokníže ale někdy zbavil podrobený rod jeho původního knížectví a udělil mu zemi jinou, aby tak zabránil vytváření a posilování center odporu vůči ústřední vládě. Mnohá stará knížectví obdrželi velkoknížecí příbuzní, a to mnohdy dědičně, takže vznikaly rodové vedlejší větve Gediminovců. Přijímání západních šlechtických titulů mělo za následek, že magnátskému rodu Radziwiłłů byl ve Velkoknížectví ještě před vznikem polsko-litevské unie dvakrát uznán titul knížat Svaté říše římské.
Knížecí erb | Datum uznání | Jméno rodu | Mateřská dynastie | Knížectví či ordinace | Datum vymření rodu | Poznámky |
---|---|---|---|---|---|---|
„Staré” rody | ||||||
![]() |
1569 (4. července) | Olelkowičové-Słužští | Gediminovci | Kopylsko-Slucké knížectví | 1592[4] | |
![]() |
1569 (4. července) | Ostrožští | Rurikovci | Ostrožské knížectví a ordynace (část) | 1620[5] | |
![]() |
1569 (4. července) | Zasławští | Rurikovci | Ostrožské knížectví a ordinace (část) | 1682 | |
![]() |
1569 (4. července) | Zbarażští | Nieświcové | Zbarażské knížectví (část) | 1631 | |
![]() |
1569 (4. července) | Wiśniowiečtí | Nieświcové | Wiśniowieckié knížectví, Zbarażské knížectví (část) | 1744[6] | Z tohoto rodu pocházel polský král Michal Korybut |
![]() |
1569 (4. července) | Korečtí | Gediminovci | Korecké knížectví | 1651[7] | |
![]() |
1569 (4. července) | Sanguszkowé | Gediminovci | Zasławské knížectví, Kosyrzské knížectví, Ostrožská ordinace (část) | Ž | |
![]() |
1569 (4. července) | Czartoryští | Gediminovci | Czartoryjské knížectví | Ž | |
![]() |
1569 (4. července) | Czetwertyńští | Rurikovci | Czetwertyńské knížectví | Ž | |
1569 (4. července) | Dručtí | Gediminovci | Drucké knížectví | Ž | ||
1569 (4. července) | Radziwiłłové | - | Knížectví Biržaiské, Dubinské, Goniądzské, Ňasvižské, Medelské a Olycké | Ž |
| |
„Nové” rody | ||||||
1682 | Lubomirští | - | Ž | Polské uznání říšského knížecího titulu z 8. března 1647 | ||
1764 (24. prosince) | Poniatowští | - | 1833[9] | Titul přiznán třem bratrům krále Stanislava Augusta | ||
1768 | Sapiehové | - | Ž | |||
1774 (26. dubna) | Ponińští | - | 1920 | |||
![]() |
1774 | Sułkowští | - | Rydzyńská ordynace | Ž | Polské uznání říšského knížecího titulu z 5. srpna 1754 |
1775 | Jablonowští | - | Ostrožské knížectví | 1921[10] | Polské uznání říšského knížecího titulu ze 17. dubna 1743 | |
![]() |
1775 | Massalští | Rurikovci | 1794 | ||
![]() |
1780 | Ligne | - | Ž | Polské uznání říšského knížecího titulu z 20. března 1601 | |
Polská Rzeczpospolita uznávala tradičně knížecí stav a důstojnost u potomků volených králů v období Republiky Obou národů.
Knížecí erb | Datum nástupu krále | Jméno rodu | Volený král | Knížectví či ordinace | Datum vymření rodu |
---|---|---|---|---|---|
![]() |
1674 (21. května) | Sobieští | Jan III. | Olavské knížectví (v habsburském Slezsku) | 1737 |
![]() |
1705 (4. října) | Leszczyńští | Stanislav I. | 1766 | |
Po Vídeňském kongresu byli ruští carové zároveň polskými králi a měli možnost udílet šlechtické tituly jak z pravomoci ruského cara, tak polského krále. V dobách "kongresového království", kdy se Polsko v Ruském impériu těšilo značné míře autonomie, se knížecí titul od polského krále považoval za platný jen tehdy, když byl potvrzen obnoveným polským (již ne polsko-litevským) sejmem. Ne vždy k tomu ale došlo. Tituly Kongresového Polska byly stejně jako ruské tituly dědičné všem potomkům (s pochopitelnou výjimkou titulů, udělených ženám, které byly pouze osobní).
Knížecí erb | Datum povýšení | Jméno rodu | První kníže | Potvrzení polským sejmem | Datum vymření rodu | Poznámky |
---|---|---|---|---|---|---|
![]() |
1818 (27. dubna) | Zajączekové | Józef Zajączek | ne | 1826 | Titul vymřel již s prvním knížetem |
![]() |
1820 (20. července) | Grudzińští (kněžna łowiczská) | Joanna Grudzińska | ne | 1831 |
|
![]() |
1821 | Światopołk-Mirští | Tomasz Bogumił Jan Światopołk-Mirski | ano | Ž | Rod pocházející z Mjor, titul udělen kvůli mylnému domnění, že rodina pochází z dynastie Rurikovců, resp. od knížat z Turova |
Tyto knížecí rody byly polského původu či dokonce trvale usazené v Polsku, případně na Litvě, nikdy jim ale nebyl jejich knížecí stav přiznán polskými nebo litevskými autoritami. Jejich knížecí titul se vázal na povýšení od cizích panovníků.
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.