hinduistický rituál upálení vdovy spolu s mrtvým manželem From Wikipedia, the free encyclopedia
Satí (v sanskrtu dobrá žena nebo ctnostná žena)[1] je védský zvyk, spočívající v rituálním sebeupálení vdovy spolu s tělem jejího mrtvého manžela. Výsledky uvádí Garuda Purána 2.4.90-100. Podle verše 93 taková žena zůstane v nebi s manželem po dobu vlády 14 Indrů, tj. jednu kalpu.
Hindské ženy pokládaly satí za privilegium a často bojovaly o právo na takovou smrt. Žena, která Satí nepodstoupila, již neuzavřela manželství a žila v celibátu, často s oholenou hlavou.
Název je odvozený ode jména bohyně Satí, ženy (šakti) boha Šivy, která jako první provedla sebeupálení na protest proti urážce Šivy jejím otcem Dakšou.[2] Britští kolonialisté provádění tohoto rituálního obřadu v roce 1829 úředně zakázali,[3][4] neboť byl považován za nehumánní a býval i zneužíván příbuznými, kteří do něj vdovu nutili. I přesto v něm Indové i nadále pokračovali.[5]
Ve 20. století avšak došlo v Indii i nadále k několika provedení tohoto zakázaného rituálního obřadu, a to např. v Rádžastánu na severu země, či Madhjapradéši v centrální části země: