From Wikipedia, the free encyclopedia
Katolická církev byla na území Československa (a tedy i brněnské diecéze) systematicky pronásledována v letech 1948-1989. Pronásledování mělo mnoho podob a týkalo se jak církve jako celku, tak jejích jednotlivých členů. U církve jakožto organizace šlo o naprostou likvidaci nezávislého církevního tisku, vytlačení církve ze společnosti do kostelů, podrobení řady čistě církevních záležitostí kuratele státu, likvidaci řádů a řeholních kongregací, zákonně neodůvodněnou internaci či věznění vysokých církevních hodnostářů a zásahy do obsazování církevních úřadů, resp. znemožnění jmenování do nich. Snahou komunistického režimu bylo také přepisovat a upravovat dějiny českého národa tak, aby by v něm katolická církev působila jako negativní činitel. K tomuto účelu věnovala i velké finanční prostředky, které využila na tvorbu tendenčních historických snímků.
U jednotlivců docházelo k justičním i méně institucializovaným vraždám, věznění a mučení (které řadu obětí zabilo nebo zničilo jejich zdraví natolik, že zemřely krátce po propuštění) a k výrazné a systematické diskriminaci katolíků v přístupu k vyššímu vzdělání a významnějším pozicím ve společnosti.
Intenzita pronásledování katolické církve v Československu kolísala – za nejkrutější éru lze označit konec 40. a počátek 50. let, naopak do značné míry bylo omezeno v letech 1968–1969.
Prvním zatčeným po roce 1948 byl Jan Zemek, který se ocitl ve vyšetřovací vazbě již v červnu roku 1948. Spolu s ním byl zatčen farář Jaroslav Stark. O rok později to byl augustinián Ignác Karel Fanfrdla, odsouzen 15. června 1949 a František Xaver Baťka.
K známým zatčeným diecézním kněžím také patřil Jan Dokulil, Stanislav Krátký, Dominik Pecka a Václav Razík. 21. března 1952 byl vynesen rozsudek nad Felixem M. Davídkem. 9. října 1952 byla souzena skupina Nováček Vladimír a spol. Bohuslav Burián zemřel ve vězení.
Perzekuce se dotkla také řádových kněží, někteří byli internováni do Želiva a dalších táborů, odvedeni k tzv. PTP a odsuzováni k vězení za to, že se snažili o řádový život i po zrušení klášterů.
Největší a zároveň nejtragičtější perzekucí kléru brněnské diecéze byly babické procesy (viz případ Babice), kdy po falešném obvinění byly vyneseny rozsudky smrti nad třemi kněžími, Janem Bulou, Václavem Drbolou a Františkem Pařilem. V souvislosti s babickým případem byli zatčeni také kněží P. Podveský a P. Valerián.
Brněnský biskup Karel Skoupý podobně jako ostatní biskupové (Josef Beran, Josef Matocha, Josef Hlouch, Štěpán Trochta) byl v roce 1950 nezákonně internován a bylo mu znemožněno vykonávat biskupský úřad. Jeho nejbližší spolupracovníci byli zatýkáni. Sekretář Alois Michálek byl v roce 1950 zatčen a v roce 1951 odsouzen v procesu se sekretáři biskupů Pácha Václav a spol. (V 5506). V roce 1953 byl biskup Skoupý přísně izolován od svých kněží a diecéze. V roce 1963 byla tato internace uvolněna a dál žil pod dohledem StB v charitním domově v Žernůvce u Tišnova až do 22. června 1968, kdy se znovu ujal svého úřadu, do své smrti 22. února 1972 .
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.