francouzský malíř From Wikipedia, the free encyclopedia
Hippolyte Delaroche (17. července 1797, Paříž – 4. listopadu 1856, tamtéž), známý pod jménem a signaturou svých děl Paul Delaroche, byl francouzský malíř historií, žánrů a portrétista, čelný představitel francouzského akademického realismu.
Paul Delaroche | |
---|---|
![]() Autoportrét | |
Rodné jméno | Paul Hippolyte Delaroche |
Narození | 17. července 1797 Paříž ![]() |
Úmrtí | 4. listopadu 1856 (ve věku 59 let) Paříž ![]() |
Místo pohřbení | Hřbitov Montmartre |
Alma mater | Národní vysoká škola krásných umění |
Povolání | malíř |
Manžel(ka) | Louise Vernet |
Příbuzní | Jules Delaroche (bratr) |
Hnutí | akademický realismus |
Významná díla | Poprava Lady Jane Greyové Bonaparte franchissant les Alpes Charles Ier insulté par les soldats de Cromwell L'Assassinat du duc de Guise (Delaroche) |
Ocenění | důstojník Řádu čestné legie (1834) Řád za zásluhy v oblasti umění a věd |
![]() | |
![]() | |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Narodil se jako Hippolyte do bohaté rodiny urozeného původu, jeho otec Grégoire-Hippolyte de la Roche (1761-1839) byl znalcem umění a obchodníkem s obrazy. Paul se učil malbě nejdříve u Louise Étienna Wateleta, poté studoval malířství u Napoleonova dvorního malíře Antoine-Jeana Grose, zatímco jeho starší bratr Jules Delaroche (1795-1849) se malbě učil u druhého dvorního mistra,Jacquese-Louise Davida..
Tematikou jeho obrazů byly zejména historické výjevy z antického Říma, z francouzských a anglických dějin a slavné historické osobnosti. K nejznámějším patří
V roce 1832 byl Delaroche přijat jako nejmladší člen do Institutu de France' a krátce poté byl jmenován profesorem na pařížské Akademii.
V letech 1838 a 1843 navštívil Itálii, v době, kdy byl jeho tchán Horace Vernet ředitelem Francouzské akademie v Římě.
Na polokruhvovou stěnu auditoria školní auly, kde učil, vymaloval:
V průběhu let se Delaroche proslavil jako malíř patetických historických scén s veristickou přesností zobrazených tváří, prostředí i materiálů, také jako iniciátor „historické anekdoty“, žánru s dokumentární přesvdčivostí zachyceného dramatického okamžiku popsané události. Vyhledávaný byl rovněž pro introspektivní charakteristiku portrétovaných osob. Patřil k nejslavnějším francouzským malířům své doby, tvůrcům "akademismu", který dokonale odpovídal ideálu uměleckého hnutí „zlaté střední cesty“ červencové monarchie a druhého císařství ve Francii. Oficiální polohu jeho malby porušují některá privatissima, která dokreslují jeho všestrannost. Patří k nim emocionální olejomalba Pokušení svatého Antonína, stejně jako několik litografiií, uveřejněných v časopisech.
Tento směr historické malby se stal určujícím pro výuku na malířských akademiích v Evropě a postupně brzdou pokroku. Po nástupu avantgardního umění 20. století byla Delarochova plátna a jeho následovníků odmítána a z galerií přesouvána do depozitářů. Teprve po nástupu postmodernismu a všeobecně kolem roku 2000 byl akademismus znovu oceněn a vrácen do expozic (například v Muzeu Orsay v Paříži).
V jeho ateliéru absolvovali kurs malířství například fotografové Roger Fenton, Gustave Le Gray nebo Charles Nègre. Charlese Nègreho dokonce nabádal k tomu, aby své snímky využíval jako předlohu při malbě. Jeho žáky byli malíři Friedrich Bouterwek, Eugène-Ferdinand Buttura, Charles-François Daubigny, Félix Hullin de Boischevalier, Paul Auguste Coutan, Jean-Léon Gérôme, Jacques-Émile Lafon, Eugène Lejeune, Jean-François Millet, François Tabar, Jean-Baptiste-Ange Tissier, Pierre-Édouard Frère, Édouard van Marcke, Edward Armitage a Adolphe Yvon.
Obdivovali ho také čeští malíři následující generace, především Václav Brožík a Vojtěch Hynais.
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.