Nejvyšší stolník nebo také nejvyšší truksas, zpočátku jen stolník (německy Truchsess, latinsky dapifer) patřil k dvorským úřadům (dignitates), které původně měly zabezpečovat hospodářství a chod domácnosti i dvora panovníka. Dalšími dvorskými úřady byl komorník (camerarius), správce knížecích stájí – maršálek (marschalcus, agazo), číšník (dapifer) a mečník (ensifer).
Nejvyššímu stolníkovi byl podřízen podstolník (také zvaný podstolí) neboli podtruchsas (subdapifer).
Rovněž na královnině dvoře figuroval stolník a podstolník.
V Čechách je doložen v polovině 12. století. Ve Svaté říši římské měl hodnost arcistolníka (arcitruchsase, německy Erz-Truchses, latinsky archidapifer) falckrabě rýnský, od roku 1623 vévoda bavorský.
Následující seznamy nemusí být úplné.
V českém knížectví se stolník připomíná od poloviny 12. století (1146–1148) za vlády Vladislava II. (panoval v letech 1140–1172, králem od roku 1158). Původně šlo o dozor nad dvorskou kuchyní, zásobami potravin a o přímou (čestnou) obsluhu knížete (krále) u stolu, později šlo o čestnou hodnost dvorského ceremoniálu. U dvorských úřadů se projevovala tendence k dědičnosti. Zajícové z Hazmburka získali dědičný úřad stolníka v roce 1326 od Jana Lucemburského (vládl v letech 1310–1346) a drželi ho až do vymření rodu v roce 1663.[1] Od roku 1723 byl přiznán Colloredům na Opočně, posléze knížatům Colloredo-Mannsfeld. Po Bílé hoře, pakliže král sídlil v Čechách, byly obvykle úřady královského českého dvora vykonávány už jen při korunovacích. V jejím průběhu nejvyšší stolník nesl pozlacený bochník chleba jako připomínku eucharistické oběti.[2][3] Bochník pak položil na oltář.[3][pozn. 1]
Seznam nejvyšších stolníků Českého království
- 1147 Konrád
- 1159–1165 Kochan
- 1169–1177 Vítek I. z Prčice († 1194)
- kolem 1178 Řivin
- 1180 Slavibor
- 1183–1185 Letar
- 1187–1189 Matouš
- 1194 Jurik
- 1205–1213 Diviš
- 1217 Hrděbor
- 1222–1224 Jindřich Vítkovic z Prčice a Nového domu (Hradce)
- 1232–1249 (?) Jaroslav
- 1232 Oldřich
- 1236–1238 Rudolf
- 1236–1251 Soběslav
- 1250–1260 Ondřej z Říčan
- 1260–1272 Diviš
- 1276–1278 Hynek z Dubé
- 1283 Sezima z Krašova
- 1284–1285 Hynek (Haiman) z Dubé
- 1289 Albrecht
- 1318 Heřman z Miličína
- 1350–1368 (31. 12.) Zbyněk Zajíc z Hazmburka († 31. 12. 1368)[4]
- 1369–1383 Vilém Zajíc z Hazmburka
- 1386 Mikuláš z Hazmburka
- 1395–1408 Oldřich Zajíc z Hazmburka
- 1410 Mikuláš Zajíc z Hazmburka
- 1415–1441 Vilém Zajíc z Hazmburka († 1441)
- 1441–1463 Zbyněk Zajíc z Hazmburka († 1463)
- 1486 Jan Zajíc z Hazmburka
- 1483–1488 Ladislav z Veitmile[5]
- 1522 Martin Lesecký z Lesic[5]
- 1522 Václav Strojetický ze Strojetic[5]
- 1527–1553 Jan IV. Zajíc z Hazmburka na Budyni
- ...
- ?–1585 Mikuláš IV. Zajíc z Hazmburka (14. září 1524 – 20. března 1585)
- ?–1616 Jan Zbyněk Zajíc z Hazmburka (asi 1570–1616), úřad zastával v roce 1611 v době korunovace Matyáše Habsburského na českého krále, v průvodu přinášel zlatý chléb.[6] Zúčastnil se i korunovace Anny Tyrolské na českou královnu v roce 1616.[7]
- ?–1663 Jaroslav Maximilian (Mikuláš Jiří) Zajíc z Hazmburka (1614–1663)
Colloredové – dědičný nejvyšší zemský stolník Českého království
Seznam podstolníků Českého království
- 1194–1209 Erkenbrecht
- 1211 Soběhrd
- 1222–1224 Kojata IV. Hrabišic († 1228)
- 1232 Oldřich
- 1236–1251 Soběslav
- 1257 Ondřej
- 1262 Bohuš
- 1277 Konrád
Seznam stolníků králové v Českém království
Seznam podstolníků králové v Českém království
Seznam nejvyšších stolníků Moravského markrabství
- 1203 Sulislav
- 1210–1211 Štěpán
- 1220–1222 Svojše
- 1222 Vilém
- 1225 Sulislav
- 1228 Crh
- 1228 Ojíř
- 1233 Markvart
- 1233–1234 Crh
- 1234 Protiven
- 1236 Artleb a Protiven
- 1238 Blud
- 1238 Milič
- 1239–1243 Crha
- 1253–1256 Zdeslav II. ze Šternberka († 1265)[11]
- 1253 Ratibor
- 1256 Bohuslav
- 1261–1264 Diviš
- 1268–1272 Vznata z Lomnice
- 1287 Thas
Seznam podstolníků Moravského markrabství
- 1203 Svojše
- 1222 Peregrin
- 1224 Svojše
- 1226 Crh
- 1232 Crh
- 1233 Beneda
- 1233 Artleb
- 1234 Svéslav
- 1234 Artleb
- 1251 Čáslav z Častoslav
Štýrsko
Úřad dědičného zemského stolníka (Erblandtruchsess) zastávali páni z Halbenrainu, z Emmerbergu (1201–1258), Erchenger (III.) z Landesere (1262), Wildonier (1265 – po 1293), páni z Walsee (do 1482; poslední zemřel v květnu 1483), hrabata z Hardeggu (1482‒1848; Zikmund a Jindřich Prüschenk, říšská hrabata z Hardeggu, potvrzeno císařem Friedrichem III. ve Vídni 9. prosince 1482, léno opětovně uděleno
Friedrichem III. v Norimberku 15. září 1487).[13]
- ?–? Jan Julius Hardegg[14] (1676–1746)
- ...
- ?–? (určitě 1811) Jan Ferdinand Hardegg (18. 4 1773 – 2. 5 1818), syn Jana Františka
Kraňsko
V roce 1848 zastával dědičný úřad rod hrabat z Hohenwarthu.[12]
Tyrolsko
V roce 1848 zastával úřad rod hrabat z Küniglu.[12]
Salcbursko
V roce 1848 zastával úřad rod knížat a hrabat z Lambergu.[12]
(maďarsky főasztalnok,latinsky dapiferorum regalium magister, německy Obersttruchsess)
- 1523–1526 Ladislav de Chulu[15]
- 1527–1532 Jan Lengyel[15]
- ...
- 1534–1542 Ladislav Országh[15]
- ...
- 1546–1551 Ľudovít Pekry de Petrovina[15]
- 1554–1567 Štěpán Bánffy[15]
- 1568–1590 Baltazar Batthyány[15]
- ...
- 1598–1603 Tomáš Erdödy[15]
- 1604–1609 Jiří Thurzo[15]
- 1610–1618 Tomáš Széchy[15]
- 1618–1622 Petr Révai[15] (2. 2. 1568 Holíč – 5. 6. 1622 Trenčín)
- 1623–1635 Tomáš Bosnyak[15]
- 1635–1639 Štěpán Osztrozsics[15]
- 1640–1659 Adam Batthyány[15]
- 1659–1690 Jiří Illyesházy[15]
- 1690–1704 Kryštof Esterházy[15]
- ...
- 1707–1726 Petr Zichy[15]
- ...
- 1730–1755 Josef Illyesházy[15]
- 1756–1758 František Károly[15]
- 1758–1774 Emerich (Imrich) Batthyány[15]
- 1775–1787 Antonín Károly[15]
- 1787–1806 Josef Batthyány[15]
- 1806–1824 Josef Erdödy[15]
- 1825–1838 Štěpán Illyesházy[15]
- 1839–1848 Antonín Majláth[15]
- ...
- (určitě 1866) Jiří Andrássy
- (určitě 1868, 1874, 1876, 1878) František Zichy z Vásonykeő
- 1879, 1880 neobsazeno
- (určitě 1883, 1886) Mikuláš Bánffy (1801–1894)
- (určitě 1889, 1892, 1895) Albín Csáky z Körösszéghu a Adorjánu ((19. 4. 1841 Krompachy – 15. 12. 1912 Budapešť)
- ?–1898 Emerich Széchényi z Sárváru a Felső-Vidéku (15. 2. 1825 Vídeň – 11. 3. 1898 Budapešť)
- 1899, 1900 neobsazeno
- (určitě 1903, 1906, 1909, 1912, 1915, 1918) Ondřej Csekonics de Zsombolya et Janova
Reference
NOVOTNÝ, Robert. Dvorská a zemská hierarchie v pozdně středověkých Čechách. In: DVOŘÁČKOVÁ-MALÁ, Dana. Dvory a rezidence ve středověku : sborník příspěvků z kolokvia konaného 18. března 2005 v Historickém ústavu AV ČR ve spolupráci s Ústavem českých dějin FF UK. Praha: Historický ústav AV ČR, 2006. ISBN 80-7286-095-X. S. 145–161, zde 154. SEKYRKOVÁ, Milada. 7. 9. 1836. Ferdinand V. Poslední pražská korunovace. Praha: Havran, 2004. 192 s. (Dny, které tvořily české dějiny). ISBN 80-86515-37-0. S. 90. VÁCHA, Štěpán; VESELÁ, Irena; VLNAS, Vít; VOKÁČOVÁ, Petra. Karel VI. a Alžběta Kristýna. Česká korunovace 1723. Praha: Paseka, 2009. 528 s. ISBN 978-80-7432-002-6. S. 194. Dále jen Karel VI. a Alžběta Kristýna. Česká korunovace 1723. JUŘÍK, Pavel. Encyklopedie šlechtických rodů. Euromedia Group k. s. - Knižní klub: Praha, 2014. 464 s. S. 149.
MACEK, Josef. Jagellonský věk v českých zemích (1471–1526). Díl 1: hospodářská základna a královská moc. Praha: Academia, 1992. 344 s. ISBN 80-200-0300-2. S. 326. PAŘÍZKOVÁ, Kateřina. Pražská korunovace krále Matyáše dne 23. května 1611 ve světle dobových pramenů. Praha, 2012 [cit. 2023-02-07]. 115 s. Diplomová práce. Univerzita Karlova v Praze, Filozofická fakulta, Katedra pomocných věd historických a archivního studia. Vedoucí práce Mlada Holá. s. 89–90. Dostupné online. KLIČKOVÁ, Barbora. Korunovace císařovny Anny Tyrolské českou královnou v roce 1616. Praha, 2016 [cit. 2023-02-06]. 138 s. Bakalářská práce. Univerzita Karlova v Praze, Filozofická fakulta, Ústav českých dějin. Vedoucí práce Martin Holý. s. 108. Dostupné online. Karel VI. a Alžběta Kristýna. Česká korunovace 1723, s. 83
CROLLALANZA, Giovanni Battista di. Das Adelsgeschlecht der Waldsee-Mels und insbesondere der Grafen von Colloredo: historisch-genealogische Denkwürdigkeiten. [s.l.]: K. K. Hofbuchhandlung Wilhelm Frick, 1889. S. 153. (německy)
Karel VI. a Alžběta Kristýna. Česká korunovace 1723, s. 203 a 210
JUŘÍK, Pavel. Šternberkové: panský rod v Čechách a na Moravě. Praha: Euromedia Group – Knižní klub, 2013. 208 s. ISBN 978-80-242-4065-7. S. 12. FRÖLICHSTHAL, Georg. Im Jahr 1848 belehnte Familien [online]. Adler – Heraldisch-Genealogische Gesellschaft Wien, 2017-09-16 [cit. 2020-10-22]. Dostupné online. (DE)[nedostupný zdroj] Der landständische Adel des Herzogtums Steiermark. [s.l.]: Landesarchiv Steiermark, 2020. 1667 s. Dostupné online. S. 1628. (německy) KUBISKA, Irene. Der kaiserliche Hof- und Ehrenkalender zu Wien als Quelle für die Hofforschung. Eine Analyse des Hofpersonals in der Epoche Kaiser Karls VI. (1711–1740). Wien, 2009 [cit. 2024-02-13]. 174 s. Diplomová práce. Universität Wien. Vedoucí práce Martin Scheutz. s. 102. Dále jen Der kaiserliche Hof- und Ehrenkalender zu Wien als Quelle für die Hofforschung. Dostupné online. (německy) Stolníci [online]. Šľachta. Stránka o histórii šľachtických rodov, 2006-08-10 [cit. 2024-03-19]. Dostupné online. (slovensky)
Literatura
- BOČEK, Antonín. Přehled Knížat a Markrabat i jiných nejvyšších důstojníků zemských v markrabství moravském. Brno: Jednota národní s. Cyrilla a Methuda, 1850. Dostupné online.
- ČAPKA, František. Slovník českých a světových dějin. Brno: Akademické nakladatelství CERM, s. r. o., 1998. 434 s. ISBN 80-7204-081-2. S. 330.
- HLEDÍKOVÁ, Zdeňka; JANÁK, Jan; DOBEŠ, Jan. Dějiny správy v českých zemích : Od počátku státu po současnost. Praha: Nakladatelství Lidové noviny, 2005. 570 s. ISBN 80-7106-709-1. S. 35, 47, 48.
- PALACKÝ, František. Dílo Františka Palackého I. Příprava vydání Jaroslav Charvát. Praha: [s.n.], 1941. Kapitola Přehled současný nejvyšších důstojníků a úředníků, s. 321–417.