starý indický text, napsaný v sanskrtu a obsahující souhrn bráhmanské moudrosti, včetně právních předpisů a životních rad From Wikipedia, the free encyclopedia
Zákoník Manuův (sskr. Manusmrti nebo Mánavadharmašástra) je starý indický text, napsaný v sanskrtu a obsahující souhrn bráhmanské moudrosti, včetně právních předpisů a životních rad. Podle hinduistické tradice je to slovo samého Brahmy, které jeho syn Manu vykládá mudrci Bhriguovi a pak celá dharmašástrová tradice komentuje a vykládá. Vznikl patrně mezi 2. stoletím př. n. l. a 2. stoletím n. l. v severní Indii. Evropané se s ním seznámili díky anglickému překladu W. Jonese z roku 1794.
Zákoník Manuův | |
---|---|
Autor | různí autoři |
Původní název | मनुस्मृति |
Jazyk | sanskrt |
Žánr | svatá kniha a Dharmaśāstra |
![]() | |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Manu, syn Brahmův a „praotec lidstva“, ve 12 knihách vysvětluje skupině „vidoucích“ (rši) „zákony pro všechny společenské třídy“. V první části (1.1-119) mluví o původu světa, ve druhé (2.1-24) o pramenech zákona a ve zbytku o dharmě (cestě či zákonu) pro různé společenské třídy. Zde se nejprve vykládají pravidla a zákony pro bráhmany (2.26-6.97) včetně jejich žáků, pravidla a rady pro krále (7.1-9.325), pro kasty vaišjů a šúdrů (9.325-336) a konečně pravidla pro nepříznivé časy (10.1-125). 11. kniha je věnována pokání a 12. kniha výklad uzavírá a mluví o „plodech“ různých jednání.
Právní látka je obsahem 8. knihy a celou látku dělí do 18 „případů“: nespravedlnost (8.12), vyšetřování (8.23), majetek žen a dětí (8.27), principy práva (8.40), dlužník a věřitel (8.47), svědkové (8.61), falešní (8.89), přísaha a ordál (8.109), tresty (8.124), úroky (8.140), smlouvy (8.163), dluh, svěřený majetek (8.179), dary kněžím (8.206), neplacení, porušení smlouvy (8.214), odpovědnost (8.230), spory o meze (8.245), urážky (8.267), napadení (8.279), dopravní nehody (8.290), tělesné tresty (8.299), legitimita krále (8.301), tresty (8.314,) násilí (8.344), sexuální zločiny (8.352), pevné ceny (8.398), povinnosti sluhů (8.410).
Kniha patrně vznikla v bráhmanském (kněžském) prostředí jako shrnutí tradičních rad a pravidel, od zdvořilosti žáka až po prozíravou zahraniční politiku králů. Podle P. Olivella je to jakási nabídka spolupráce kněžských vrstev vůči vladařům v době po otřesech, souvisejících se vznikem buddhismu. Není to tedy zákoník v moderním slova smyslu a nikdy neměl přísně právní platnost, jak se domníval jeho první překladatel a soudce Nejvyššího soudu v Kalkatě William Jones. Měl však v hinduistické společnosti veliký vliv a byl také zdrojem argumentace v učených disputacích.
Manuův zákoník je bohatý zdroj informací o ideálech a do jisté míry i o skutečnosti staré indické společnosti. Poskytuje množství informací sociologických, právních i ekonomických a patří mezi důležité zdroje historie práva. Velkým obdivovatelem Zákoníku Manuova byl Friedrich Nietzsche, který v něm viděl dílo vznešených vrstev válečníků a kněží a zároveň ho používal jako zlý příklad ˝zušlechťování lidstva˝[1]. Moderní badatelé však jeho výklad odmítají a pokládají za nepřiměřený indické skutečnosti.
Nejstarší známý komentář je od Bháručiho (7.–11. století n. l.), z něhož se ovšem zachovala jen část. Jedním z nejvýznamnějších komentátorů byl Medhátithi (9.–11. století).
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.