Leonardo Leo (5. srpna 1694 San Vito degli Schiavi – 31. října 1744 Neapol) byl italský skladatel operní a chrámové hudby, představitel neapolské operní školy.
Leonardo Leo | |
---|---|
![]() | |
Základní informace | |
Narození | 5. srpna 1694 San Vito dei Normanni |
Úmrtí | 31. října 1744 (ve věku 50 let) Neapol |
Žánry | opera |
Povolání | hudební skladatel a varhaník |
Nástroje | varhany |
Web | www |
![]() | |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Studoval na konzervatoři Conservatorio S Maria della Pietà del Turchini v Neapoli u Nicoly Faga a první známé veřejné provedení jeho díla, scénického oratoria „S Chiara or L’infedeltà abbattuta“, se konalo v roce 1712 na scéně konservatoře. Představení mělo úspěch a Leo byl krátce poté jmenován asistentem varhaníka v místokrálovské kapli.[zdroj?]
Jeho první opera „Il Pisistrato“ byla v roce 1714 přijata s nadšením, a když svůj úspěch potvrdil o čtyři roky později další operou „Sfonisba“, stal se až do své smrti jedním z nejvyhledávanějších skladatelů Itálie.[zdroj?]
Ačkoliv jeho vážné opery byly hrány na scénách celé Itálie, stále se nemohl pochlubit nějakým výraznějším úspěchem v Neapoli. V neapolských divadlech byly jeho opery zastíněny díly dalších skladatelů neapolské školy, zejména operami Leonarda Vinciho a Johanna Adolfa Hasse. Vytvořil tedy v r. 1723 pro Neapol komickou operu „La’mpeca scoperta“, která se setkala nejen s mimořádným ohlasem, ale znamenala i významný mezník v rozvoji tohoto žánru.[zdroj?]
Leo byl vyhledáván i jako vynikající pedagog. Stal se ředitelem proslulé Konzervatoře sv. Onofria v Neapoli a nakonec vystřídal i svého učitele Nicolo Faga ve vedení Conservatorio S Maria della Pietà del Turchini.[zdroj?]
V r. 1728 se ředitelem konkurenční konzervatoře Conservatorio dei Poveri di Gesù Cristo v Neapoli stal Francesco Durante a od té doby se datuje rivalita mezi těmito dvěma mistry duchovní hudby.[zdroj?]
Leonardo Leo vyrostl na hudbě 17. století a užíval generální bas a přísný kontrapunkt i ve svých komických operách. Ačkoliv Durante byl o deset let starší, byl jeho styl mnohem modernější. Kladl důraz na nosnou melodickou linku a jednodušší, až průzračný doprovod. Hudební obec v Neapoli se rozdělila na dva tábory: „leisty“ – trvající na zavedených barokních postupech a „durantisty“ se zřetelnou sympatií k novým formám. K durantistům např. patřil Duranteho žák Giovanni Battista Pergolesi, jehož formální výboje vedly nakonec k úplnému opuštění starého barokního stylu.[zdroj?]
Po smrti Alessandra Scarlattiho (1725) se stal hlavním varhaníkem místokrálovské kaple a po smrti Leonarda Vinciho (nejedná se o známého malíře a vynálezce) (1730) se Leo stal zástupcem hlavního kapelníka i kaple královské.[zdroj?]
Po celé své tvůrčí období se Leo zabýval sakrální hudbou. Jedním z největších příspěvků k hudebnímu vývoji té doby byl pokus o reformu duchovní hudby v Neapoli ve smyslu jeho konzervativního přístupu. Nejlepším příkladem je jeho osmidílné Miserere z roku 1739 nebo oratoria „S Elena al Calvario“ a „La morte di Abele“ na texty Pietra Metastasia. Miserere pro dva sbory a varhany je považováno za vrcholné dílo chrámové hudby celého tohoto období.[zdroj?]
V této době věnoval rovněž zvýšený zájem pedagogické činnosti jako zástupce ředitele konzervatoře S. Maria Della Pietà dei Turchini. Zkomponoval řadu instruktivních skladeb a publikoval i několik teoretických spisů. Mezi jeho žáky byli např. později velmi významní skladatelé jako Niccolò Piccinni a Niccolò Jommelli.[zdroj?]
Pozoruhodné je, že Leo, na rozdíl od řady svých současníku, nepronikl na zahraniční operní scény. Pouze Georg Friedrich Händel uvedl v roce 1749 v Královské opeře v Londýně jeho ranou operu „Catone in Utica“ a operu „Amor vuol sofferenza“.[zdroj?]
25. ledna 1744 zemřel kapelník neapolské Královské kaple a Leo se po 32 letech služby konečně dočkal jmenování na toto prestižní místo. Těšil se z něj však již jen krátce. Zemřel v Neapoli 31. října 1744 ve věku 50 let.[zdroj?]
Dílo Leonarda Lea je značně rozporné. Na jedné straně trval na přísném dodržování barokních kompozičních postupů, ale na straně druhé se zasloužil o vznik a rozvoj žánru hudební komedie, která překračovala hranice barokní opery. Zvláštní pozornost zasluhují zejména rozměrné orchestrální předehry, které předznamenávají cestu ke vzniku klasické symfonie.[zdroj?]
Většina jeho operního díla je dnes zapomenuta a často i ztracena. Živá je však jeho hudba chrámová a z hudby instrumentální zejména jeho 6 violoncelových koncertů, které jsou i dnes trvalou součástí repertoáru světových interpretů.[zdroj?]
Vzhledem k tomu, že řada děl se nedochovala, a vzhledem k roztříštěnosti zdrojů nelze následující přehled díla Leonarda Lea považovat za úplný.
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.